Potser podem començar amb una crida a l'indesitjable que ha deixat una estrella.
Tenim 17 reviews a Apple Podcasts que ens han ajudat molt.
Encara seguim a primera plana de l'aplicació gràcies a aquesta col·laboració que hem fet amb la gent d'Apple Podcasts
que no ha sabut fer millor que posar-nos a tot Espanya, malgrat que el podcast està només en català.
Però hem doblat en visites, hem doblat en seguidors, crec que hem més que doblat en escoltes.
Però hi ha hagut una persona que no sabem si és perquè té els dits com botiferrons i,
en comptes de donar-li les 5 estrelles, li va donar una o és que és un desgraciat i ja està.
Això hauríem de... No sé què és comunicar amb nosaltres i què ens ho expliqui.
Jo veig que ja que has de deixar una estrella, deixa una raó. No t'amaguis.
No és que vulguem ser aquí, és per justificar-ho. Jo crec que ha estat per error.
És que és gravíssim. En quin món desitgem una estrella?
Si som com un ocell de peluix i tothom l'ha d'estimar...
Potser és una cosa que hem criticat des d'aquí. Aquesta potser podria ser. Ens hauríem d'anar acostumant.
Potser comença a anar traient la que critiquem o que sent afectada pels nostres comentaris.
I potser això ho comencem a tenir sovint. No ho sé.
En tot cas, com diria el mestre Cruyff, un golondrino no ha de ser primavero.
Per tant, jo d'una estrella no em preocuparia si n'haguessin de venir moltes més.
Però, escolta... Ja, això sí. No, però... Estic pensant.
Aquest home o aquesta dona ha de ser o un treballador d'una empresa de l'IBEX, per culpa teva.
O de Glovo, per culpa meva. De Glovo per culpa teva, exacte.
O de Deloitte, per culpa meva, també.
Hòstia, Àlex, tots els dolents venen per tu, macho. Jo no dic redolent.
Ho dubtaves? És que no sé com ho dubtaves, aquestes alçades.
Bueno, potser podem fer una crida per dir-li...
Escriu hola a arrobafocaterra.com i explica'ns per què.
I ajuda'ns a millorar. És que, clar, a veure...
És que això és molt destructiu. Perquè si tu fas una crítica, almenys,
dona, primer, una raó i segon, has de donar, jo crec, també, com una...
Com un canvi de millora. De dir, mira, escolta, potser m'agradaria més...
No ho sé... Si no tinguéssiu tantes paraulotes o tants barbarismes...
Jo què sé.
Potser és Pompeu Fabra, saps què ens ha posat aquesta rèvia?
Perquè tu, cabron, no pares de dir barbarismes i des de llavors,
i aleshores, potser per això ens ha deixat aquesta crítica.
Mira, diré, això que dius és molt interessant, perquè en realitat,
tot el tema de les crítiques, si inconstructives o no constructives,
es dona per un debat, no és el tema d'avui, però et dono un exemple.
Nosaltres, com vam començar Startup Grind el 2014,
recordo que el primer esdeveniment, mira, era amb Q3, però va anar bé.
Però el segon esdeveniment, diguem que va anar malament en tots els sentits
i una persona públic li va enviar un e-mail al CEO de Startup Grind
per dir-li, escolta, aquest esdeveniment és una basura, saps?
Considera-ho, perquè ell em sembla que havia estat ja
en un esdeveniment d'Startup Grind a una altra ciutat i ho coneixia.
I va dir, hòstia, ha anat al de Barcelona i realment és molt dolent.
Jo ho admito, el segon esdeveniment va ser francament pèssim.
Total, que el CEO, clar, em va tirar l'e-mail i em diu,
escolta, què està passant aquí? He rebut això.
Parla amb aquesta persona, a veure què...
Ho vaig parlar, vaig quedar amb ell, i mira, pas d'uns anys,
no només ens hem fet amics, ens ha contractat algun projecte d'empresa,
ens ha acabat esponsoritzant Startup Grind,
però perquè em va dir què és el que estava malament, saps?
No es va amagar darrere del...
del... bueno, heu fotut un malament o no, de l'anonimitat, no ho va fer, saps?
I em va donar raons, mira, tio, saps?
Va passar això, va passar això altre, vull dir, el local,
no era una meravella, jo què sé, les birres estaven calentes,
l'entrevista va ser una merda, el convidat també, saps?
Jo què sé, coses d'aquestes.
I vaig dir, val, te'l deixo, m'apunto, i et dona una base
sobre la qual poder treballar en futures edicions.
Per tant, una crítica dolenta, però constructiva, doncs sempre és agraïda,
i a nosaltres ens ha servit per dir,
ei, mira, mira el que ens ha passat al principi, que això no torni a passar.
I no ha tornat a passar, i ara, doncs, joder,
tenim un esdeveniment de puta mare, però aquell toc de tensió
en el segon esdeveniment ens va ajudar a accelerar la nostra millora.
Per tant, aquí convidem aquesta persona
que ens digui els seus motius i què és el que poden millorar.
I si ha estat un error, doncs collons, no ho sé,
reviseu-ho tots i totes, la nota que heu deixat,
no sigui que algú que es pensi que ha deixat 5 estrelles
l'ha deixat una per error.
I després d'aquest petit pròleg, de què parlem avui, Àlex?
Vacances binàries.
M'agrada el concepte.
Doncs explica'l, perquè no me'n recordo de què és.
Ja, és que m'ho he imaginat, m'he imaginat que no sabries
de què estem parlant avui, però no et preocupis.
Era sobre el tema de desconnectar durant les vacances, no?
Però em sembla?
Sí, sí, sí.
És que vam estar comentant aquest tema de...
S'ha vist era molt interessant, eh?
Perquè el concepte de vacances és una idea que,
en aquest món modern i en aquesta economia de la informació,
penso que no acaba d'encaixar. T'explico per què, d'acord?
Mira, és a dir, crec que estan mal plantejades.
Fixa't, abans, quan vivíem en un món rural,
i potser passàvem cabres o, no ho sé,
o llauràvem els camps, què passa?
Que tu començaves a llaurar el camp a les vuit del matí
perquè sortia el sol, acabaves quan fos perquè se'n anava el sol,
i quan tornaves a casa, què passava?
Joder, que no hi havia res més que fer.
No podies treballar, el blat no et perseguia a casa.
O no venia el blat a casa i et deia
Ei, ha passat això o hi ha aquest problema?
No, tio, arribaves a casa i què foties?
Doncs, collons, estar amb la família, cuinar, llegir...
Era el que volies, però en realitat la jornada laboral
estava limitada pel fet que a les dotze de la nit
al camp no hi havia res que fer.
Llavors això és important.
Què passa ara?
Ara el que passa és que la feina és com un fill tonto,
que et persegueix, sempre ve amb tu.
Portes una cosa que és un mòbil i si no ets una espècie de monjo budista,
quasi com jo, que no li notifica res,
a les dotze de la nit t'arriba un correu, el contestes,
mai acabes de desconnectar.
La feina i tu formeu part d'una cosa.
Llavors, sobre el tema de les vacances binàries,
a què em referia?
Jo penso que aquest concepte dels 21 dies o 24, no sé quants toquen.
És absolutament anacrònic.
I t'explico per què.
O almenys, potser no és anacrònic, però a mi no em funciona bé.
I t'explico per què no em funciona.
A mi desconnectar no m'acaba d'agradar.
Perquè al final, la meva vida personal i la meva feina
estan bastant lligades, van una mica de la mà.
No veig una distinció molt clara de mira,
ara el Marc està descansant o ara el Marc està treballant.
Llavors, què passa?
Si em dones una setmana de vacances em dones una putada perquè m'avorreixo.
Perquè dius, ostres, i dius, hòstia, Marc,
tens una vida de merda que no ets capaç de fer res fora de la feina?
No, no és això.
Però 24 hores, igual, no ho sé,
sense connectar amb els meus companys de feina
o estar dins del projecte, que al final és la meva vida,
em molesta una mica.
Per tant, crec que aquest concepte dels 21 dies està una mica desfasat.
Per què? Perquè a mi al final el que em va bé...
Jo penso que estic cada dia de vacances.
Igual soc un tio bastant incompetent i no estic com sempre dedicat.
Ara, per exemple, són les 11 i 17 del matí d'un divendres
i estic gravant foc a terra que això no és la meva feina.
I quan dic feina dic feina que em paga diners,
ojalà em pagués diners, però resulta que tenim molts uients,
però molts pocs subscriptors al nostre canal exclusiu.
Per tant, estem liats.
Llavors, si hem de viure d'això,
crec que ens dóna 57 cèntims al mes, per tant, no ens donaria per gaire.
Llavors... No paga un sou, efectivament.
No, no, no, crec que no ens pagaria un sou.
Llavors...
Clar, què passa?
El tema aquest dels 21 dies per mi no té molt sentit,
perquè els has de gastar.
Quina putada! Per mi cada dia és vacances.
Llavors, per mi cada dia és mira, puc fer una miqueta d'això,
però quan em canso faig el que he de fer.
Quan he estat de vacances, dic va, el marc està fora.
Igual jo que sé, si me'n vaig a la muntanya,
potser faig una excursió pel matí, però quan torno a la tarda...
Saps què et dic? Estic per casa, estic cansat,
i potser em ve de gust obrir l'ordinador,
i potser em ve de gust treballar.
Llavors, clar, em dius, hòstia, és que tu mai desconnectes.
No, és que... És que potser aquí hi ha algo, eh, Àlex?
És que potser el concepte dels dies de vacances ja no aplica.
I realment hem de trobar una altra manera
amb aquesta nova economia de...
de general descans i la pau. No ho sé, tu què en penses?
Tu desconnectes, eh, Matxo?
Jo desconnecto i desconnecto molt, i sempre ho he fet.
Mai... O sigui, jo sempre... A més, jo dic
que desconnecto quan s'acaba la feina.
És a dir, jo sí que ho dic quan plego a les 6 de la tarda,
a les 5 o les 7, demà del dia, eh?
Desconnecto i fins al dia següent ja m'has vist prou, saps?
Vull dir, ja pot haver-hi alguna cosa molt, molt, molt urgent,
però no ho sé, és que amb els meus socis, amb els meus fills,
tenim molt clar que les hores de descans són de descans.
O o està cremant l'oficina o què no tenim, saps?
És que crec que no hem tingut mai cap urgència allò de dir
vinga va, saps?
Hem de... hem de treballar fora d'hores.
Per tant, això ho respectem molt. Per tant, jo ja no visc en aquesta cultura.
Ho he patit en empreses anteriors on et trucaven fora d'hores,
on saps? Vull dir, on t'envien correus del pal hòstia,
doncs aquest cap de setmana hauràs de currar, has de fer guàrdies, jo què sé.
I de la mateixa manera, quan faig vacances, faig vacances.
Jo soc d'aquestes persones que quan tornen de vacances
s'ha oblidat del password de l'ordinador, saps?
I, bueno, mira, ara que he estat un mes fora,
me'n recordo que vaig tornar de Califòrnia i em vaig oblidar
del codi de casa, saps? Per entrar a cases.
És que realment li vaig haver de preguntar a la meva parella,
quin era el codi de baix de la porta que se m'ha oblidat, saps?
Soc aquesta persona que es connecto molt fort.
Suposo que això em fa que necessiti també
menys vacances, però jo les faig servir, o sigui,
perquè jo crec que és més una impressió el fet
que no necessites vacances que no pas que no les necessitis,
o sigui, no pas una realitat, no? Evidentment,
tots hem passat per aquella fase d'enamorament amb les feines.
A més, tu, ara últimament has canviat sovint de feina,
per la qual cosa no arribes probablement al punt de cremat
de la feina que dius, hòstia, necessito mínim 3 setmanes de vacances,
perquè jo també crec que menys de 3 setmanes no desconnectes.
O sigui, aleshores, clar, tu si fixes que vas sortir d'Ironhack,
has parat per bé, saps? Has canviat de feina més sovint,
i potser no has arribat a cremar-te tant i tornes a reenamorar-te
d'una altra feina, i tothom ho sap, els dos primers anys
d'una feina, si t'agrada molt, no faries vacances, saps?
Si tot va bé, estàs molt motivat, tens molt creixement,
més en fases inicials de projectes, potser no necessites tant.
A la que ja portes molt de temps, doncs, home,
desgasten altres tipus de coses, no? Nosaltres portem 9 anys ja
i, la veritat, diversos cops arribat.
No t'hi he cremat, perquè no deixem que ens cremem a la feina,
però sí que molt carregat, carregat ja sigui per estrès,
per presa de decisions, per tipologia de feina que fem, no?
Aleshores, dit això, crec que té molt a veure
amb el tipus de feina que fas, però, sobretot, jo crec
que la gent no està... O sigui,
no és que no hi hagi cap tipus de feina que facis,
sinó que hi ha un tipus de feina que fas,
i, sobretot, jo crec que la gent no està... O sigui,
també ha comprat la narrativa aquesta de dir
no, no, jo no necessito vacances, o jo en una setmana o dues
en tinc suficient. No és veritat. Jo crec que no és veritat.
Segur que hi ha estudis d'això, de moment, conyat,
però jo ho noto, per exemple, a mi, eh?
El CAP em fa un clic la tercera setmana.
O sigui, jo quan porto dues setmanes de desconnexió,
les dues primeres setmanes encara estic amb...
no sé, amb la feina, però és veritat que igual,
algú em pregunta per la feina i bueno, ho saps?
Vull dir, no certes coses et tornen al CAP. I et veus amb uns amics
i dius, hòstia, i marxar és que i tal, i tu et pot quedar...
Ja ho tens, top of the mind. Però és veritat que arriba un moment
la tercera setmana, que jo noto que del cervell s'ha manat
completament, saps? Se'm oblida què faig de feina.
Si ja no tinc ni tentacions aquelles de ni mirar el Twitter
ni coses d'aquestes, no? I a partir de la quarta,
ja és quan dic, ja he de tornar.
Ja em torna la motivació aquella de dir, ja m'estic avorrint
de les vacances. Però si no t'arribes a cansar
de les vacances, dubto molt
que hagis recuperat o recarregat les bateries
per poder tornar a la feina.
Aleshores, jo ho tinc clar. O sigui, quan és l'última vegada
que tu vas fer més de dues setmanes seguides de vacances, tio?
Sense fer res de feina, eh?
No ho has fet mai a la vida. Clar, és que no ho has fet mai
a la vida, per tant, no pots saber... És que no estàs qualificat
per poder parlar d'aquest tema, saps? És com...
Si a mi em preguntes per què és ser jugador... Com et recuperes
de ser jugador de futbol professional entre setmana? No ho sé, tio,
és que no ho he estat mai, saps? He estat amateur, però no he estat
professional. Per tant, no estàs qualificat per parlar d'això.
No ho has fet, no ho has experimentat. És com si...
Mira, un exemple. Tinc una molt bona amiga que portava mons, mons
de l'oïte, sempre deia, hòstia, vull deixar de l'oïte, vull deixar
de l'oïte, però no deia mai de l'oïte, no? I tampoc feia gaire, feia una setmana,
dues... Bueno, el que t'obligaven, però els feia en períodes curts.
I me'n recordo que va coincidir un any que va agafar
vacances i després
també la baixa pel permís de...
No sé com es diu, permís de matrimoni. O sigui, es va casar, no?
I va empalmar les tres setmanes de vacances, al quatre,
amb les dues d'haver-se casat,
i enmig d'aquest període va donar els quinze dies
del pal. Hòstia, s'hi ha desconnectat tant que
realment he vist que no volia estar aquí, no?
I jo crec que pel fet de no haver fet mai
aquesta desconecció, potser no va
tenir mai la calma mental per poder
veure si realment allò és el que volia fer, si
podia deixar la feina, si volia fer-se un plan,
etcètera. O com estava, simplement escoltar-se
a la mateixa, no? Si no has fet mai vacances, és molt difícil
que puguis pensar que les vacances no són per mi, saps?
És lo típic de si no has provat una cosa, com pots dir que no t'agrada.
No, és que no és que no siguin per mi.
A veure, potser estic impreparat
per parlar d'això també jo, eh? Però...
A veure, són coses diferents. La primera cosa que has dit és
no és que, clar, la gent està molt cremada perquè t'envien correus a l'una de la nit.
A veure, correu de l'una de la nit està molt bé,
però un correu electrònic no és com un mosquit
que no et deixa dormir. És a dir,
un correu electrònic, si no el vols llegir,
no llegeixes. Llavors, agafa el mòbil, el posa al moda avió
i ja està.
I fi de la partida.
El que passa és que no sé per què la gent
s'autoinflingeix d'olor,
es deixa les notificacions activades
i resulta que és capaç de despertar-se
per veure un correu a les 3 del matí.
És a dir, a mi que la gent que em ve de l'òdit
i em diu que el meu xef m'envia correus
a les 3 del matí,
penso que això és el problema del teu xef,
que és una putada per ell perquè està escrivint
a les 3 del matí, però...
Però no és el teu problema. És a dir, el problema el tens tu
i tu que ets el teu xef.
I jo entenc que porten una mala vida d'aquestes.
Estiguis als ous
i te'n vulguis anar a...
a un desert enmig de nevada
a no veure absolutament res més que càctus i escorpins.
Però...
A veure, si tens una vida bastant balancejada
i ets capaç...
Tu, que a l'estiu, mira...
Tu tens vida de retirat,
d'haver fet molta pasta perquè vas vendent una startup
i ara treballa en els projectes que vull.
Perquè el primer no és veritat, però el segon sí.
Tu treballes en els projectes que vols.
Tu t'empares en la filosofia aquesta de si estimes el que fas,
mai necessitaràs vacances.
Si estimes la teva feina o t'apassiona la teva feina,
no ets capaç de fer-ho.
Jo crec que conceptualment és una cosa molt equivocada.
Perquè no és artesania.
Al final estàs treballant per profit d'algú,
per benefici d'algú i no pas per amor a l'art.
Per tant, permet-me desclavificar això una mica.
Vale, o sigui, t'ho compro,
però el tema del work-life balance aquest
és bullshit.
Cadascú el work-life balance se'l fa com li surt de les boles.
Si a tu et funciona treballar de 9 a 5 i a les 5
anar-te'n a fer birres,
ok, work-life balance per tu.
Si a tu et funciona estar treballant entre cometes
tot el dia però portar una cadència
més relaxada i dir
mira, escolta, jo només treballo amb el que m'agrada
i si ara pel matí vull gravar un podcast,
però si a les 12 avui surti a córrer també bé,
és ok.
No ho sé.
El que passa és que hi ha com aquesta
narrativa de no, és que s'ha de balancejar
el treball i la feina, això és superimportant.
Això és una puta merda.
Ens tracta tothom com si fóssim iguals.
Igual hi ha gent que
li funciona més
el fet d'estar treballant
més hores però amb una cadència
més pausada i aquest és el meu cas.
Jo penso que no soc un element extremament productiu,
però soc un tio que sempre està allà.
Sempre està allà dintre d'unes hores.
A mi, mentre em respectis que de 10 a 6
el nen està dormint i a mi
no em canvia un correu d'estrès al matí,
ho sento molt, però es vorà el dia següent.
El meu mòbil no dorm amb mi.
El meu mòbil dorm en una distància prudencial
perquè sé que és un element extremament perniciós
i llavors un el té que apartar una mica dels hàbits
que vol nutrir.
A veure, Àlex, potser em falten unes vacances.
És probable. Poseré un exemple. Vols un exemple real o no?
No, és una persona performentera.
Molt bé. M'alegro que em facis aquesta pregunta.
Just aquesta setmana...
Saps aquestes coses que dius que sí als plans
i després et foten una mandra de collons?
Quan vas dir que sí? Fa molt de temps o va ser una cosa de les minutes?
Ui, fa molt de temps.
Aquí hi ha una màxima que vaig aprendre de Jason Fried,
que és un dels cofundadors de Basecamp,
que diu que la mandra que et fa fer un pla
és directament proporcional
a quant de temps fa que el vas acceptar.
És a dir, si tu acceptes la cosa a última hora, et fa il·lusió.
Si tu agendes una cosa d'alguna altra, és un pla teu o no?
Si jo ara reservo les vacances d'hivern,
viatge a Nova York, el desembre per Nadal,
probablement em faran molta il·lusió.
Però si tu li dius alguna altra, o què hi ha al teu pla d'aquí?
No és una mandra.
Per exemple, les podes, les putes podes,
es diuen un any abans i jo m'ho heu de dir.
Hòstia puta, ara quina mandra em fa, perquè tenia altres plans.
Com va anar per Formentera?
Mira, Formentera és un pla que difícilment podria dir que no,
perquè saps què passa?
Que amb el temps els amics de l'escola els acabes perdent una mica,
perquè perds els interessos comuns,
i si no has tingut interessos comuns amb ells,
se solen perdre.
A mi m'ha passat.
Jo ara comparteixo el mateix amb els meus amics de l'escola,
no ho sé, vull dir que una papallona i un dofí.
No comparteixem moltes coses.
Llavors, de tant en tant amb ells es fan alguns plans.
I a Formentera, havíem d'anar a fer una setmana,
estar per allà...
D'acord, molt bé.
Doncs ha anat de la següent manera, Àlex.
T'has avorrit com un cabron perquè no podies treballar,
no et deixaven fer els teus hobbies.
Sí, però això és una evidència.
Això era sabut.
Això ja anava amb aquest frame,
ja sabia que seria així.
Però la cosa se m'ha complicat tant mentalment
i que m'he sentit tan atrapat
que vaig entrar a la web de Raianera,
vaig comprar un viet i vaig tornar abans.
Hòstia puta!
És més greu del que em pensava.
M'imagino que tampoc va ser Sodo Maigo Morra.
No crec que els teus amics del col·le
siguin gent que va a Formentera a fer orgies satàniques
i a drogar-se molt fort.
I després de comprar un bol per tornar abans,
és bastant greu.
Per què es pot anticipar la tornada?
Sí, al punt de vista que tu ho has fet,
però el dia que estaves patint molt.
Potser t'estiguis agobiant, això també és licit.
Però m'encaixa amb tu.
També he descobert una cosa,
a part que Formentera està sobrevalorada,
i no és veritat, és el millor lloc del planeta
perquè està plena d'italians.
Bona, no sé com ho sabies,
però el corroboro està plena d'italians.
Formentera només té una cosa bona.
Que no hi ha internet bo, per exemple,
i no et permet estar connectat al món.
Té moltes coses bones,
però vull arribar al meu punt.
L'única cosa bona que té Formentera
és que un cop has passat una setmana allà,
et donarà la sensació que Barcelona és barata.
Sí, no pots passar més d'una setmana a Formentera.
Jo crec que no existeix Formentera més d'una setmana.
Quedes allà i desapareix.
T'obliguen a tornar, no pots.
És inconceïble.
No és perquè sigui car, sinó que no hi ha res a fotre.
Si no hi ha res a fotre,
és que no hi ha res a fer.
És una persona urbanita.
La gent que se'n menja les parets,
allà se'n menja la sorra.
Té una altra cosa bona.
Per tant, no criticis Formentera,
que és el millor lloc del planeta.
Però, cuidado, a la illa...
Jo he estat com un ostre.
He fet una mica de recerca,
he interactuat molt amb el personatge local.
Jo tinc un dubte.
Tens una illa de 3 km quadrats com Formentera,
que un dia
una balena li donarà un coletazo i se l'endurà per davant.
He intentat entendre
de què collons viu aquesta illa.
Què fa
que pugui haver-hi gent local treballant allà?
Coneixes l'expressió fer l'agost?
Jo anava amb aquesta presunció.
Segurament deu ser el turisme,
però m'agradaria pensar que hi ha algo més.
Després vaig pensar...
No hi cap res més.
Exportar sal, no sé si és un gran negoci, pesca,
potser està delicada...
Vaig estar rascant per la illa.
El mercat de les sargantanes de segona mà
està fluix.
És que no hi ha res.
És això, Àlex, 100%.
Tu has de pensar,
si ets una economia interna,
que només consumeix, però no ets autosuficient,
has de fer un input de diners des d'algun lloc.
Els diners han d'entrar des d'algun costat.
S'ha d'entrar a la llengua italiana.
Totalment.
És increïble.
Torno al meu punt.
Està bé la tangenta formentera.
Aquí hem demostrat suficient ignorància
sobre el tema.
Jo crec que està desconfundint dos temes.
El work-life balance és el dia a dia.
Jo he experimentat les dues coses.
Quan jo vivia sol i solter
i estava en els mundos de Iupi,
jo feia com tu.
Llevo quan em rota, treballo un parell d'horetes...
Jo em llavava a les 10 o les 11.
Traballava un parell d'hores, anava al gimnàs de 1 a 3,
anava a casa,
anava a fer alguna cosa...
El meu punt màxim d'inspiració sempre era per la nit.
La meva productivitat aguantava després de sopar.
Acabava treballant tard.
De vegades tenia compromisos socials.
Els meus horaris eren molt fluïts i flexibles.
Hi havia dies que començava a treballar a les 10 del matí
i apagar l'ordinador a la una de matinada.
Vaig anar més tranquil, més pausat,
no he treballat tota l'estona,
però el cervell se't queda la hora que has començat i la hora que has acabat.
Hi ha moltes hores de distància.
De vegades, reconectar els canvis de context,
que sabem que són bastant malignes, costava molt.
Jo he experimentat aquest estil de vida i l'he portat bé.
Ara porto un altre estil de vida més endreçat.
Em llevo a les 8 del matí
i començo a treballar aquesta hora i plego més aviat.
Normalment a les 6 de la tarda ja he plegat,
inclús amb una pausa per anar al gimnàs.
Et diré que puc fer les dues coses.
Els dos són sostenibles si els portes bé.
Si tu t'he endreçat i tens una rutina, són sostenibles.
Això és el work-life balance del dia a dia.
Però hi ha una altra cosa que és les vacances,
pures i dures.
No sé si entrenes cada dia o no,
però segurament ho notes.
Pots entrenar-te a anar a córrer cada dia
i el teu cos s'acostuma a córrer cada dia,
però no és tan efectiu i les marques no són tan bones
ni es recuperen tan bé com quan corres 3 vegades a la setmana
i fas periods de descans.
Hi ha molta gent que córrer cada dia.
Allà tu, als 60 anys o als 40, ja no tindràs genolls,
però tu també ho has fet.
Jo també ho he fet, anar a córrer cada dia.
I després t'adones que la rutina pel gimnàs
no és fer exercici cada dia, sinó que és fer-ho bé
i també tenir els periods de descans.
Perquè després d'un dia de descans treballes molt millor.
Treballes molt millor al gimnàs, a l'esport o a la feina.
La importància de les vacances és una altra.
La importància de les vacances és la de
relaxar-te, baixar els teus nivells d'estrès,
activar altres parts del cervell, pensar creatiu.
Les millors històries, les millors idees,
estratègies que he tingut, normalment m'han vingut
quan no he estat condicionat a la roda de hamster,
que és la rutina. Porto dues setmanes sense treballar,
porto tres i de cop i volta se m'il·luminava un peta de...
Hòstia, és que això era així, tio!
Similarà l'exemple de quan programes i estàs molt obstinat
amb un bac que no sap resoldre algun exercici molt difícil.
Te'n vas adormit, despertes, a la meitat de la nit,
tinc la solució.
La funció de les vacances és exactament aquesta.
És la de pensar activar altres àrees del cervell,
relaxar-se, baixar els nivells d'estrès i poder tornar
moltes més ganes i poder rendir molt millor
durant una temporada. Jo ho veig així.
I també penses molt més creatiu.
Potser és un exercici de disciplina i d'autoconeixement,
però jo sempre he valorat el tema de les vacances
com una cosa molt positiva.
No perquè vulgui no treballar, perquè després, hòstia,
vacances, però mira, vols que no, t'acabes llegint
llibres de feina per dir alguna cosa, no?
T'acabes llegint algun article que tens guardat al pocket,
coses de Twitter, no sé què, sempre hi ha alguna cosa
que et recorda la feina. Però, al forçar-te a no treballar,
que no tinguis un efecte rebote que acabes tornant
molt, molt, molt més ímpetu. Jo crec que és un exercici
que hauries de provar algun dia.
Jo no ho sé tu. Jo, en la puta vida d'Àlex,
m'ha vingut una idea a la dutxa. O sigui, jo a la dutxa,
vull dir, em cau l'aigua a sobre
i no penso absolutament en res.
Les idees m'han vingut...
Bé, potser caminant alguna, eh?
Potser caminant m'han pogut venir alguna, però a la dutxa,
jo crec que a la dutxa està sobrevalorada, sincerament.
No, jo a la dutxa a mi tampoc em venen idees, eh?
Soc bastant pragmàtic, soc un tio ràpid.
Entro, dutxo i surto, no em dóna temps per pensar en feina.
Però, en vacances, tio...
Després jo en vacances també li dedico a hobbies, eh?
No és allò que dic, hòstia, no foto absolutament res. Normalment,
si vaig sol de vacances, aprofito i refaig la meva web.
És el que deies tu. O sigui, no és la feina per obligació,
és quan fas coses que realment t'agraden, saps?
Seria el mateix que si anessis a, hòstia, agafo vacances i...
i vaig a fer, doncs vaig a aprendre alguna cosa nova.
Però, si no dic que has de desconnectar tot,
a la tecnologia, etcètera, etcètera, però jo crec que
forçar-te a pensar en la feina també ajuda a marcar-te uns límits personals,
que tu potser ja els tens molt clars, eh?,
però amb la gent amb la que treballes,
que no t'escriguin cada dia i que no sàpiguen que quan hi ha...
O sigui, tu, literalment, mai has posat un autofocus, no?
El modo de vacaciones de Gmail o de Lolo,
no has activat mai, no?
No sé, en la vida,
i et diré una cosa, eh?, aquí sí que...
Polèmica, eh?
La gent que ho fa és que no entenc per què ho fas.
O sigui, què m'estàs enviant?
O sigui, què és això que m'envia un correu així com dient
aurobofex, no sé què, no estaré disponible, no sé quantos...
O sigui, bueno, no passa res.
Vol dir, no insisteixis, tu potser no treballes amb gent molt insistent,
però jo treballo amb gent que de vegades els dona...
Hòstia, no has contestat avui, i demà t'envien un ping, et truquen,
i el que diem en algun altre episodi,
intenten contactar amb tu per terra, mar i aire,
i dius, no, tio, estic de vacances, és que no et contestaré fins al dia,
no em gestiono expectatives. Tu envies un correu
aquest any, la segona part de les vacances, de Ferrer,
del dia 29 de juny al 14 de juliol.
El 29 de juny o el 28 jo hi activo el mòduc de vacances.
Si tu envies un correu aleshores, rebràs un correu que et dirà
torno de vacances el dia 14 o el 16 de juliol,
fins a que és un cap de setmana. Fins aleshores no rebràs cap tipus
de comunicació meva, en qualsevol cas, parla amb aquesta persona
o aquesta altra, si és d'un tema o d'un altre.
Però amb mi, oblida-te'n de parlar amb mi.
Ja està. Hauria d'existir un WhatsApp.
Mira, la gent que t'escriu un WhatsApp,
òbviament tu no contestes,
perquè no vius pendent del WhatsApp,
la teva vida és una mica més rica que una icona de color verd.
I immediatament al cap de tres hores et posen un interrogant...
Un punt. Ahir em van posar un punt.
I un altre em va dir pink. Un va fer pink i l'altre va posar un punt.
Tio, més paci i agressiu, que això no existeix.
Aquesta gent no mereix viure.
S'hauria d'eliminar de l'alfalt de la Terra.
Archivar.
Aquesta gent ja hauria d'estar descatalogada de l'evolució.
Darwin l'hauria de posar en un quarto i l'hauria de dir
que ja no l'impulses, perquè ets un perill per la societat.
Aquesta gent no ens agrada.
Si aquesta és la persona que ens ha posat una estrella en el review,
probablement.
Saps què et dic? Que ens en posi una altra.
Estàs penimentant una.
Sí, sí, merda, merda, això.
Potser ho hauré de tallar,
però la persona que emadeix 1,72 i pesa 55 quilos
no és el cavall de batalla més bèstia amb el qual et vols enfrentar.
No juguen en foc.
En fi, Àlex, que mai he posat un autobofe.
No sé què és.
Fa una mica de mandra.
És un tema d'educació.
Són correus...
Innecessaris.
No cal enviar-los al món.
És un carbon footprint que no vols posar al planeta.
És un tema d'educació.
La gent sap que no contestaré al cap d'un minut.
Una persona que et contesta un correu al cap d'un minut
té dos problemes.
El primer és que no tenies res més important a fotre
i el segon és que no has pensat res de la resposta.
Em toca els collons de manera que dius...
M'acabo de currar un missatge
que he pensat diverses hores
per aportar alguna cosa productiva a la conversa
i resulta que em contestes com amb 10 segons.
No, gràcies.
No has pensat res. És una falta de respecte.
Exacte.
Hem arribat a alguna conclusió?
Absolutament cap, com sempre.
És a dir, no faràs vacances aquest any?
Igual binàries d'aquestes que et dic.
És que ja m'agraden aquestes.
Moltes gràcies.