Què portes, Marc, avui? Què t'has preparat?
Avui que parlem de mogudes, locues interesfacials i episodis aquests de pim pam pim pam,
és el dia que la tecnologia més bàsica i fonamental que és internet ens falla.
Em parla per tu? És que tens internet, és que tens... Déu-n'hi-do.
A veure si ens aguanta el mòbil.
Demanem per tu per avançat o no? O no cal destapar aquesta carta?
No cal destapar aquesta carta, ja ho veurem.
Bé, comences tu. Què m'has portat d'aquest cop? Què tens?
Porto una que la portava per la setmana passada, però me la vaig guardar perquè sabia
que seria més... timely. I disculpa pel barbarisme, però no sé com es diu.
Potser és la paraula més adequat, però adequat a dia d'avui.
I és... Tu sabies que SpaceX, la seva proposta de valor o el seu fonament
de creixement sempre s'ha basat en el fet que és capaç de produir
o tenia la visió de produir coets reutilitzables, cosa que té tot el sentit del món.
Una de les coses que a Elon Musk m'agrada que fa és que aplica el sentit comú
a moltes coses i se'n va molt a primers principis per explicar fenòmens
molt complexos i ho explica de forma molt senzilla.
Això em sembla... Sincerament, mira, escolta, pobret, tant que el criminalitzem
i li donem cops pertot arreu, això crec que ho fa prou bé.
I a més SpaceX, la seva proposta de valor era molt senzilla.
Teniu aquí els dispositius més cars de la història i més costosos
a nivell governamental inclús per les partides que s'estan destinant a això
i només el feu servir una vegada.
Doncs, vaja gràcia, quan al final una de les claus de baixar costos
a les coses, quina és? És que si tu ho utilitzes moltes vegades,
diguem que estàs amortitzant, no sé si és la paraula correcta,
però crec que la gent ho entén així, o estàs deferint aquest pagament
amb més ocasions, per tant és més rentable.
Doncs, SpaceX, que és com el nova mas de la tecnologia, el portaavions,
que no ho portaavions, però m'agrada pensar al concepte portaavions
quan algú està a l'estat de l'art de llançament de coets,
s'ha quedat enrere ja, perquè aquesta setmana estàs al tanto o no?
No, no estic al tanto, em està agafant per sorpresa, és bo, és bo, de moment.
Ostres, interessant, doncs aquesta setmana, Àlex...
Ja ha sortit un competidor o què?
Ui, no només un, però aquest és especial, i no és aquesta setmana,
perquè en realitat és la setmana en què estem gravant,
però no serà la setmana en què això vegi la llum,
però la setmana en què estem gravant, Relativity Space, coneixes la companyia?
No, no la conec, no la conec, em sona que surti d'algun competidor de SpaceX,
però no conec aquesta en concret.
Doncs Relativity Space el que fa és que porta el concepte de coets reutilitzables
un punt més enllà i el que fa és que no només són reutilitzables
o tenen aquesta visió, sinó que tenen la visió de fabricar-lo
enterament de dalt a baix amb un procés de fabricació auditiva de 3D.
Ticagues, eh? Ticagues.
Ja hi som.
I comencem.
Aquesta setmana han fet el seu primer llançament amb èxit
i han posat el seu primer coet en òrbita.
Impressionant. Amb un coet no 100%, que ara no estan allà,
però pràcticament construït amb impressió 3D.
Cosa que no em sembla acollonant, em sembla següent nivell.
I amb això què et volia dir? Volia dir diverses coses.
Primer, aquest tema em va fer pensar molt, no sé si recorden uns episodis enrere
que vam estar parlant de tendències que van i venen i que ens n'oblidem una mica
en el context de... Ara no recordo si era una de les coses fa mil anys,
el món com ens l'imaginàvem fa cent anys, o potser el tema de xatxipití,
potser era una d'aquestes.
És que n'hem gravat tants ja que ja no me'n recordo.
I una de les coses que tothom es posava les mans al cap
quan va sortir tot el tema de la impressió 3D, no sé si recordes,
era el fet de dir, ostres, anem, la gent començarà a imprimir pistoles amb 3D
i les passaran pels arcs, als aeroports i hi haurà...
Sí, està passant cada dia això, està passant cada dia, saps?
Si no ho fas ets tonto.
I va haver-hi com un hype amb el tema de la impressió 3D
i ara et pregunto, Estiue, on està la impressió 3D?
Està allà, s'ha consolidat, però moltes vegades ens explota el cap,
però després les coses interessants passen un cop amadurat i un cop ningú en parla.
Cosa que a això em sembla més interessant encara, perquè...
Dius, hòstia, el del MakerBot, que és la impressora que hi ha a 3D
de Kickstarter que tant va funcionar, està bé i és una bona història,
però un cop això ha passat i anem a dir que la marea s'ha aplanat,
ostres, ara resulta que hi ha uns tios que estan aplicant aquesta tecnologia
per fotre-ho realment guapo, que dius, hòstia,
està intentant crear peces reutilitzables per a això,
per tirar un cuet a l'espai i rascant una mica més sobre aquest tema
superinteressant. He estat mirant altres usos i, per exemple,
a la Fórmula 1 un dels problemes que hi havia era que quan tu volies
lluitar una peça, la volies trencar, havies d'anar a fàbrica,
l'havies de produir i l'havies de portar a l'escuderia,
hi ha un procés i el procés d'estampació és un procés lent.
En canvi, tu s'està tirant moltíssim d'imprimir 3D peces
i portar-les directe al prototype per provar-les, tastar-les
i en cas de fabricar-les amb la resina de carboni, dius, hòstia,
és acollonant, però al final estàs portant, i em fa molta gràcia,
perquè estàs portant la disciplina del software
o les bones pràctiques del software, les millors pràctiques del software,
les estàs portant al món real. I aquesta tendència,
en moltes coses, i et podria posar més exemples,
però em sembla impressionant, però una cosa és fer una pistola,
una cosa és fer una ala d'un cotxe, quan dic una ala vull dir un alerón,
o un puntó d'un cotxe, una peça d'un cotxe molt concreta,
i l'altra és fer un puto coet, és que és molt boig.
És a dir, jo no sé si tu aniries molt tranquil pujant
a dintre d'un coet imprimit en 3D.
Jo deixaria que tu primer pugesis i em diguessis què tal.
Sí, però això és el mateix quan parles amb la gent,
quan a la gent li explota molt el cap, quan els dius que els avions
amb els quals estan volant, generalment fan tot el vol sols, saps?
Vull dir que els pilots agafen part del que és l'enlairar-se i l'aterratge
perquè els agrada, però l'avió podria perfectament tot sol, saps?
I diuen, no, no, potser això no està passant avui en dia,
això està passant avui en dia, els avions van putament sols,
però si tu li dius això a la gent li entra en pànic, saps?
Crec que és una cosa similar.
I a mi em passarà d'aquí poc, eh? Ja hi ha ubers sense conductors a San Francisco.
I jo ara, literalment d'aquí quatre dies me'n vaig a San Francisco,
tinc ganes d'agafar-ne un.
Hòstia, no ho sé si em fotré una hòstia amb això, saps?
Quina diferència entre això i el cruise control del cotxe, no?
O sigui, en el sentit que cada cop l'estem donant, potser, al cotxe
una adopció més gradual de la tecnologia, el que et mantingui al teu carril,
el control estable de velocitat, saps? Aquests tipus de coses.
Inclús que faci frenada per tu, però activa, en cas de frenada de manera molt súbita.
Potser aquí estem veient uns passos més incrementals,
però no ho sé, potser els cotxes d'avui en dia ja tenen impressió
tres dies els cotxes comercials amb els que anem i no ho sabem, saps?
Per què un coet no hauria de tenir, saps?
Hòstia, doncs espera un moment, perquè no tenia pensat portar-te l'aquest,
però ja que ho menciones, no sé si et canviaré el meu segon
o et faré com una petita edició en aquest primer.
Doncs ja que has mencionat el tema de la conducció autònoma,
que també és un tema curiós i és un tema d'aquests que també
va tenir la seva explosió al seu dia i després no se'n recorda ningú.
És a dir, aquest és un concepte que està molt ben especificat,
perquè tot el que és automòbil sempre ha estat i tenen unes especificacions de l'hòstia.
I uns requeriments per un tema de seguretat molt gran.
I està dividit en cinc nivells, i en el que es coneix com els cinc nivells d'autonomia dels vehicles.
No hi ha res encara amb nivell cinc. Un nivell cinc és un cotxe absolutament autònom,
perquè un cotxe o un vehicle ho passa molt malament a una ciutat.
Per què? Perquè una ciutat té molta entropia.
I és a dir, molta entropia en el sentit que et ve un tio amb un patinet,
un tio amb una bicicleta, ara passa un peató, ara cau una fulla, ara creu un gos...
Complicat, no? Per un cotxe es fa difícil, entendre tot aquest merder.
Per un cotxe o per una màquina autònoma, em refereixo. És molt complicat.
No, fa difícil per la gent. Potser estem més acostumats, però fa difícil.
Jo vull estar a punt de veure dos o tres atropellaments.
Depèn de com imbècils mirant el telèfon que van al Samaphore sense mirar.
O cotxes que han canviat de carril, amb el taxi que gairebé ens estampem,
perquè ja han anat a canviar de carril molt de cop i venia un taxi follat pel taxi.
Vull dir, gairebé se'ns menja.
Déu meu, Alec.
Els passa les persones, també, però és sensacionalista donar-li la culpa a la tecnologia,
perquè així és com un... Oh, oh, oh! Un Tesla ha matat una persona.
En aquella mateixa ciutat, deu conductors humans han matat persones avui, saps?
Però, clar, ven més diaris. És el que diem, un diari ha de sortir un dia.
No pot donar-se que demano sortir el periódico i l'avantguàrdia.
Per tant, han de posar històries.
Si hi ha històries que venguin, millor.
I com que han de generar contingut, de vegades aquest tipus de merda, ven.
De vegades no, sempre.
Sí, no només això, també, com la irracionalitat amb la qual actuem,
en què crec que a vegades ho hem tret i ho hem explicat.
El de...
Som més sensibles a l'amort per la fallada d'aquest cotxe autònom de Tesla
que no pas per 70 milions de víctimes a la Segona Guerra Mundial.
És una xifra...
Absolutament, absolutament.
Exacte.
On anava?
Anava a que aquest sistema d'autonomia absoluta, a nivell 5,
sí que està solventada en històries de llarg recorregut.
I per això em refereixo, per exemple, a una autopista.
Una autopista, per un algoritme, és un escenari bastant senzill.
Perquè és com una...
Em pensava que me n'havies de dir,
que sortia viatge fora del sistema solar.
Em pensava que me n'havies de dir això.
No, no, no.
L'arrecorregut...
No ho interpretava amb la Barcelona-Girona.
Interpretava com collons sortir de la Via Làctea, bàsicament.
Afortunadament, no cal anar tan lluny.
I és això, no? Trajectes interurbans dintre d'una autopista,
de punt a punt, per lo general,
són molt senzills per un algoritme,
perquè es pot tractar pràcticament com una via de tren.
Hi ha una companyia molt poc coneguda,
però que és molt interessant, que es diu Peloton,
que no és el peloton de les bicicletes, és un altre peloton.
Ah, clar.
Sí, que també el seu nom
fa al·lusió, potser, a un peloton de bicicletes, no en tinc ni idea.
Però el seu concepte és que el que fa és que posa
diversos camions autònoms funcionant de punt a punt
per a via interurbana autopista.
Aquest concepte funciona molt bé als Estats Units,
perquè en el seu dia, als 1800,
en lloc d'apostar pel ferrocarril, va fer una aposta molt gran per la interacce total.
I té molta autovia tirada, d'alguna manera.
I l'ha de profitar.
I llavors, amb el transport terrestre, aquesta companyia el que fa
és que posa diferents vehicles d'altonatge
com un tren, un darrere l'altre.
Clar, què és lo bo que té això?
Que el primer... Aquest punt és interessantíssim.
És que aquesta companyia em flipa, Àlex, diu.
És que... I no te l'anava a treure ara, eh, però mira, me l'ha recordat.
I és que el primer...
Tu imagina't que és la locomotora
i els següents de darrere van enganxats a quatre dits.
Segueixen.
Clar, però a quatre dits, per què?
Perquè tu, com que tens aquests vehicles mapejats per software
i connectats entre ells,
saben en cada moment l'estat de cadascun.
Per tant, adapten la seva distància amb el de davant en temps real.
I poden anar no enganxats, no.
O sigui, com lapes, tio. Com lapes.
I amb això què aconsegueixen?
Aconsegueixen que el factor que més penalitza
a un vehicle d'aquest tipus a l'hora de generar consum
és el rosament amb l'aire.
I com que els deixen un arredent a l'altre clavats,
deixen de tenir aquest factor.
Llavors estalvien una quantitat d'energia brutal.
Però és que a sobre estan experimentant amb bateries elèctriques
i això ja t'explota el cap.
Perquè en el moment que tens un vehicle autònom,
sense rosament d'aire, elèctric,
que no para, que no té costos de conductor
i que va directe de punt a punt sense que hagi d'anar a pixar,
tio, et revoluciona el sector del transport.
I això és una cosa que és molt interessant
i no és allò de coses loques que ja vindran.
No, no, no, és que això ja existeix.
És que hi ha marques que ho estan implementant.
Què diries que factura aquesta empresa?
Què diries que està facturant aquesta empresa?
Peladon Logistics LLC.
No tinc ni idea, però il·lustro'm que ets el tio de la data.
No, no, no, home, no t'ho pregunto per això.
Ho dic perquè trobo molt cutre que la seva puta pàgina web
estigui feta amb el generador de pàgines web de GoDaddy.
Vol dir que, a veure, per ser una empresa de logística, de gamions,
amb la tecnologia que tu dius, ha de facturar molts milions.
Però a mi, el senyal que m'està enviant, veient la web,
veient que està fet amb un template de GoDaddy cutrici,
és l'equivalent de viatjar en un coet que s'ha imprès en 3D.
Ho veig així, ho dic, boah, confiança zero.
Però el que m'estàs explicant és l'hòstia,
el qual probablement és anem tan sobrats que ens podem permetre això.
L'exemple claríssim és mercadona, saps?
Ens és igual que la pàgina web sigui una puta merda.
La penya compra ens és igual, saps?
O sigui, estem facturant tantíssim, malgrat la merda web que tenim, no?
Doncs per qui deuen anar els tiros?
Tota aquesta curiositat, eh?
Ho he vist i dic, no pot ser, saps?
Jo em fixo en aquests petits detalls.
Així que funcionant amb un template de GoDaddy,
jo crec que això és com la cosa...
Si crec que és el pitjor que et poden dir com a nivell de producte, jo crec.
És com l'insult més gran que et poden tirar la vida, jo penso.
Bueno, tio, el primer any d'una empresa ja està bé que tiris amb un GoDaddy
per fer la validació, MEP i tata, tata, tata,
però arriba un punt que potser ja estàs facturant més de 100 milions,
no ho sé, jo espero que una empresa així llegi de facturar mínim,
dezenes o dotzenes de milions l'any,
potser pots invertir 100 mil dòlars en fer una pàgina web ben parida, saps?
Que et doni més confiança al sector, que al final això és marketing
i és autoritat i tot el que tu vulguis,
sobretot, sobretot, almenys paga els cinc dòlars aquells
per treure del premium de GoDaddy, de treure el fet amb GoDaddy i punto, saps?
Hòstia, fotes, que ho he vist i he dit,
he quedat amb això, he estat una miqueta coitus interruptor,
en aquest sentit, aquest comentari de merda, però...
No, no, què va, què va, però tot al contrari, Àlex,
és que no ho portava preparat, és que aquesta companyia la vaig descobrir
potser com tres o quatre anys, és que potser aquests tios ja no existeixen, eh?
És que potser m'he tirat a la piscina d'una forma collonant...
Bueno, ha fet el 2020...
Ah, bueno, va dir, la web no s'actualitza des del 2020, vull dir,
estan morts o estan en estat zombis, saps?
No ens importa una merda de la web, clarament els importa una merda de la web,
potser els hi deu haver, eh?, però suda'm de la web perquè tenen altres temes.
Però mare meva, tio, és que m'ha semblat molt...
Home, es va fundar el 2009, saps?
Hòstia, déu-n'hi-do, eh?
M'ho diries que estic mirant, es quadra...
És la típica pàgina web, però de ultramerda, o sigui que té una home
amb quatre informacions, té una bauta on hi ha una foto d'un camió
explicant una miqueta l'empresa d'on surt,
formularia contacte al pal, aquí et passem a fer un pressupost
i contacta el mateix puto formularia contacte.
És com la web més senzilla de la història.
Potser és el típic clar cas de no necessitem pàgina web,
la tenim per... bueno, perquè no ens impersonin, saps?
Però, hòstia, Buda, m'està fent molta vergonya mirar aquesta web.
Àlex, puc donar una opinió en temps real?
Vinga.
Vinga, va. Bueno, no. De fet, no és una opinió, és un fet.
Malgrat que aquesta companyia tenia funding de...
O sigui, aquí et poso com totes les estrelles, perquè em sona que estava
a darrere l'Occident Martin, els dels avions.
Me'n recordo que a darrere havia entrat
el fons de Nokia, com els havia invertit Volvo,
amb Sona, Magna, que no sé si et sona Magna, és aquesta companyia que...
Bàsicament Magna fa tot. Tot el que fa un cotxe ho fa Magna.
Resum, resum.
Llavors, malgrat tenir això, un funding de no entendre res,
el 2021 va deixar d'operar. Així que, nois, em sap greu.
Hòstia.
He posat una anada d'olla que no podeu provar així, perquè el 2021
va enxapar i potser aquest és el motiu pel qual van dir
anem a deixar com el barn rate una mica low, i anem a deixar el template
de Gaudadi allà.
Val, val, val. Home, el 2021 també va ser l'any, si no recordo malament,
en què Uber va llançar el... No sé si era pilot o prototip, no?
De camions autodirigits a Alemanya.
Vaig fer les proves Uber Fried, va llançar a Alemanya.
Aleshores, potser coincidència, eh? Potser vam veure que no podíem
competir amb Uber o amb altres grans competidors d'aquest sector,
i ja està. Però...
Sobre el més tu que jo.
Vam fer el salt tecnològic més gran del món enrere, que és anar des
de tecnologia de vehicles autòms fins a una pàgina web estàtica
feta amb Gaudadi. Així que... Així ho tenim.
Vinga. Et porto dues coses, tio. Et porto dues històries de persones.
Tria tu per quina vols que comenci. Una persona que segurament
coneixem els dos i una persona que tu no coneixes i jo he conegut
aquesta setmana no coneixa de què hem quedat personalment,
però sona el nom, saps? Saps qui és, si et dic el nom.
Per quina vols començar, la coneguda o la no coneguda?
Va, pel conegut. Perfecte. Perquè és igual, encara que haguessis
triat l'altre, ja hauria començat pel conegut, perquè hem fet la història
millor i ja està. Suposo que saps qui és Peter Lebels, no?
O sigui, Peter Lebels, el fundador de No Mat List, entre altres coses.
Per què el porto? És perquè crec que no suficient gent el coneix.
El coneix gent molt apassionada del desenvolupament, del construir
coses en públic, aquest moviment del building in public que s'està fent,
que és explicar tot el que fas a la teva empresa amb els números,
de transparència, comptes en obert, etc. i explicant-ho absolutament tot.
Dic un tio que està facturant més de 3 milions l'any ell sol.
Porto una miqueta de dades perquè hi ha molta mitologia al voltant
d'aquesta persona, hi ha molta idealització del solo founder,
típica persona que diu, va, vaig a fer un projecte a veure si em funciona
i puc viure amb pasta recorrent, amb el meu projecte, no sé què.
Anem a analitzar com ho ha fet aquest tio, perquè és que realment no és el que diuen.
L'èxit, l'overnight success, l'èxit de la nit al dia, va portar 15 anys
en complir-se. M'ha agradat, tot i que jo vaig ser molt, molt, molt,
molt early adopter de No Man's List i d'algun dels seus projectes,
el de Go fucking do it i coses d'aquestes, que és com la vaig conèixer,
m'ha agradat llegir la seva història i contextualitzar-ho.
Aleshores, explico ràpidament la història d'aquesta persona,
que crec que és molt interessant. Aquest tio ha llançat més de 70 productes.
Jo no tenia l'ordre de magnitud de la tragèdia d'aquesta persona,
quatre dels quals són extremadament rendibles econòmicament.
Això vol dir que almenys 70 no ho són.
Què vol dir això? Una resiliència brutal. Aquest tio va començar amb una fulla d'Excel
compartida perquè volia explorar llocs on anar a viure
amb el seu estil de vida nomàtic.
Típica persona que, ara explicaré una miqueta els seus projectes,
però va decidir que volia desfer-se de les seves possessions, agafar una motxilla
i anar a explorar el sud-est asiàtic. El seu projecte més conegut és No Man's List,
que va començar amb un Excel que va fer públic i que es va fer viral,
on tu posaves dades sobre el preu mitjà d'un APAD,
per exemple, els llocs més populars de nomades digitals,
digue-li Bali, digue-li Costa Rica, digue-li ciutats com Barcelona o Tenerife,
etc. A un Excel on quan costa volar cap allà,
quina és la temperatura mitjana, quin és el preu mitjà d'un Airbnb o de passari més allà, etc.
Es fa fer molt viral, però hem de tirar una miqueta més enrere,
perquè aquest és el primer que va funcionar.
Si ho mirem des de l'òptica que aquest projecte li va anar bé,
està guai, però no és el seu primer projecte.
Gairebé mai el primer projecte és el que fa que explotin les coses.
Jo no sabia això, però el seu primer projecte li va anar molt bé
és un canal de YouTube, un dels primers que va arribar a tenir més de 100.000 subscriptors,
que era la música electrònica, que es veu que fins i tot alguns dels dígits més famosos del planeta
li van dir que volien estar en aquell canal, volien publicar content que hi hagués aquell canal.
És una cosa que ell va fer durant la uni.
Si tu imagina't, allò li va donar una certa audiència i li va donar una independència econòmica,
perquè el ser dels primers que va poder monetitzar va poder viure d'això.
Aleshores, no es va haver de preocupar per tenir una feina.
Per tant, tenia més temps lliure, perquè tenia uns ingressos pseudo passius,
recurrents, i podia explorar moltes coses.
El tio va dir, hòstia, això m'interessa, vull explorar com puc viure d'aquesta història
i m'interessa molt el tema startups i tecnologia.
I aquí és on m'agrada, aquí és on va arribar on jo el vaig conèixer.
El tio va fer un repte, que és el de, vaig a llançar 12 startups en 12 mesos.
Tu recordes això, els 12 startups in 12 months?
No ho recordo, això.
El tio literalment va dir, jo cada mes llançaré una empresa.
Una de les quals, per qui li interessa el canal de YouTube, es deia Panda Drum and Bass Mix Show.
Per la penya que ha escoltat drum and bass, no sé ni el que és,
però entenc que és un subestil de subgènere de música electrònica,
doncs es veu que és un canal que era molt conegut i ho petava molt fort.
I aleshores el tio va dir, bueno, unes coses que va fer el clic
a portar aquest estil de vida nomàtic i voler invertir en projectes seus
és que no li volia donar pasta a Google.
Va dir, vaig aprovar de monetitzar altra, o sigui, vaig aprovar de fer marketing
pensant fora de caixa.
De fet, una de les coses que va fer quan li va anar a veure amb NovaEthlits
és comprar el típic anunci, el billboard, aquella norma,
a una de les autopistes de Silicon Valley, a fora, justament a la porta d'Apple,
dient, ei, no necessites tornar a l'oficina,
busca't una feina en remot, no on at least, o remoteok.com,
en un dels projectes que tenia.
I clar, allò li va donar, es va fer tan viral que li va donar molt més retorn
que haver invertit la mateixa quantitat de pasta en Google Ads.
És aquest tipus de geni, persona que no li importa perdre molt de pasta,
però perquè generalment per ser dels primers que fan les coses li sol anar bé.
Aleshores, va llançar projectes com Play My Inbox, va llançar, em sembla que era per,
música que et passava en el correu, que tu la tenies a Gmail,
que la podies fer servir com a Google Drive, com a prototip de Google Drive,
música que tu tenies a Gmail, la podies reproduir amb aquesta aplicació.
Go fucking do it, aquesta és la que jo vaig aprovar en el seu moment,
que era, feies un repte a una persona i tu li deies, ei, Marc,
perquè jo no he fumat mai, però si no deixo de fumar en quatre mesos, et pago 100 dòlars.
I si no, hi havia aquí una mena de transacció, el tio va fer pasta amb això,
el tio va dir que va facturar el primer any 70.000 pavos d'això
i no és dels projectes que li han sortit millor, és un projecte que va viure relativament poc.
Tio Plitics, social analytics de YouTube, històries d'aquestes,
però el quart va ser la clau, el quart va ser el de no matalist.
Li va començar anar tan bé que es va fer viral, el va acabar monetitzant.
Jo vaig pagar per no matalista en el seu moment,
ara no sé si va per pagament recurrent o què,
però va acabar llançant un MVP que el va fer en un mes.
I és un tio que es dedica a fer tecnologia, projectes tecnològics,
que de vegades són un puto arxiu PHP.
O sigui, RemoteOkey.com, que és un agregador d'ofertes, de treball en remot, no sé què,
és un arxiu PHP amb múltiples background jobs per a temes d'analítiques,
per a temes d'actualització de contingut, per a temes de moderació,
tot el que tu vulguis fer és un puto arxiu PHP, és públic.
El tio posteja, fa sessions amb streaming de Twitch, etc.
Avui en dia, aquest projecte li porta 1,2 milions de dòlars en facturació anual.
D'aquells 3 milions que estan parlant, aquest és gairebé la meitat.
RemoteOkey és un dels altres projectes, però bueno,
de fet aquest RemoteOkey és el que li porta 1,6.
És el projecte que li porta més pasta.
No sé, a mi em fascina la història d'aquest tio.
La resta, un dels últims projectes que han llançat és PhotoAI.io,
que és com una mena d'estudi fotogràfic en què tu li pujes una foto teva
i et pots fer fotos de qualsevol estil gràcies a intel·ligència artificial.
Avui en dia, em sembla que està llegint aquí les històries,
mira, fa poc més d'un mes ja estaven més de 2.000 pavos al mes de facturació recurrent.
Trobo fascinant que el tio segueix llançant coses i té 0 empleats.
Per què? Perquè és que ho té tot automatitzat amb scripts de PHP.
Té una persona part time per respondre-li els correus,
com una persona a l'assistan, i ja està.
Tu imagina't el tipus de vida que viu aquesta persona.
Però clar, s'han d'entendre moltes coses i abans d'idealitzar-ho
val molt la pena veure això.
Sense aquell canal de YouTube no hauria pogut tenir la independència econòmica
per poder fer tots aquests experiments sense haver sabut programar,
no hauria pogut fer aquests experiments, etc.
Potser perquè se'n va anar a viure a Tailàndia i pagava molt poc al mes de tot això
podia permetre's invertir en tecnologia i tal, tal, tal.
O sigui, és com una acumulació de coses que fa que avui en dia
sigui un ídol de masses dins del món dels desenvolupadors independents
i inclús dels desenvolupadors de software i treballadors en remot.
Per tant, per qui coneixia tota la seva part de fama
volia aportar una miqueta del background i jo el trobo fascinant
perquè gairebé me n'havia oblidat de les startups de merda
que va llançar en el 12 startups in 12 months.
Però jo vaig intentar replicar-ho.
Jo el que vaig fer és 12 webs en 12 mesos.
No podia arribar a 12 empreses perquè no sabia crear empreses.
Jo estava a la uni, em sembla, quan va començar a fer això.
Però 12 webs en 12 mesos sí que em vaig atrevir a fer-ho
i és un projecte que no va arribar enlloc però ho vaig trobar interessant.
Però tinc una altra història.
Bueno, no sé, Peter Lebels, si vols comentar-ho, sé que anem justets de temps, però...
Què? Com et quedes? Com et queda el cos sabent el background de tot això?
Sabies el del canal de YouTube o GoFuckinduit o...?
No tenia ni idea. Però què és el que passa?
És que amb tota aquesta gent que té aquest overnight success
és que sempre passa el mateix.
Només et quedes amb la victòria i amb l'èxit d'alguna manera
i el projectes al cel com...
Hòstia, aquest tio sí que l'ha rebentat, tal...
Però ningú t'explica com la duresa d'arribar fins en allà.
No.
Ell ho explica.
Ell té xerrades molt bones explicant la soledat,
el tema de no sentir-se part del lloc,
el tema de taxes, el tema de legislacions...
T'explica, eh?
Però aquí la gent llegeix en diagonal, saps?
L'únic que et quedes és amb el titular.
Aquest tio viu a Tailàndia, treballa en remot...
És milionari.
Exacte. Té una maquinària que treballa de nit per ell i que li fa diners.
I en canvi no et quedes amb això, no?
Vull dir que tio que parlant en plata ha menjat molta merda, també.
Però molta.
I ho ha provat, saps?
Perquè al final sí que és cert, hi ha un factor de sort gegant,
com tu dius, i una gauzística brutal,
però, hòstia, ha rescat, eh?
Ha rescat per arribar allà.
Exacte.
No, no, i a més és un tio que és molt vocal,
molt transparent en aquests temes i ho explica, eh?
Sobretot el tema que deia, eh?
La soledat del treballador en remot,
de persona que no està mai establert enlloc,
a l'hora de compartir la vida amb algú, fer família...
Bueno, tu també has escollit aquest estil de vida.
I abans de tancar t'explicaré una història d'algú que no coneixes,
que és una història que m'ha flipat més,
si segurament a la gent li fliparà més,
el tio que fa més de 3 milions a l'any i no té empleats,
amb la qual tot això que es queda,
té uns costos interessants,
però m'aventuro a dir que més del 90% d'això és marge,
per tant, tot això és benefici per ell.
Coneixes un tio que es diu Nikita Vier?
Ai, Déu, aquest em sona, però no sé qui és.
Crec que algú me l'ha mencionat.
D'acord.
Aquesta és la persona que ha venut la mateixa puta empresa dos cops.
La mateixa empresa dos cops, d'acord?
Resum, molt ràpid.
L'any 2010 crea una agència d'aplicacions,
que es diu Midnight Labs, que passa sense pena ni glòria.
Arriba un punt en què els comença a arribar la pasta,
se'ls acaba la pasta i els comença a anar molt malament.
Diuen, hòstia, tenim pocs cartutxos per cremar.
I se'ls hi ha hagut la brillant idea
de recolzar-se sobre una tendència que hi havia a Instagram,
que era posar els posts honestos,
amb hashtag TBH, to be honest, per ser honest, traducció literal,
i fan una aplicació que es diu TBH,
que és una aplicació que permet,
per contrarrestar l'efecte nociu i tòxic de les xarxes socials,
permetia donar feedback on és sobre els teus amics i amigues.
I aleshores tu entraves allà i et preguntava coses,
qui dels teus amics és el més honest, qui és el més simpàtic,
qui és el més agradable, no sé què, i tu donaràs aquell feedback.
Jo mai he estat molt fort a Instagram i tot això,
de cop i volta va començar a tenir molta acceptació a les escoles.
Per què? Perquè van fer una execució brillant
del que és l'adopció d'usuaris, l'acquisició d'usuaris,
que va ser invite only.
Anem llançant escola a escola.
Perquè moltes startups que fan aquest tipus de coses,
el que fan és creen una cosa que l'intenta fer massa global,
al principi tu entres i no hi ha ningú,
els teus amics no l'estan fent servir,
no està buida.
Tu entres i dius, hòstia, de què em serveix un TripAdvisor?
El primer dia un TripAdvisor no et serveix de res,
perquè no hi ha res vius fets per la gent.
I aquesta gent ho van fer bé.
Van fer invite only i creaven molt de hype, molt, molt, molt hype.
Cada cop que obrien una escola ja tenien una llista de penya
que 40% de la gent a l'escola se la baixava en les primeres 24 hores.
Total, això es va viralitzar i, long story short, la compra Facebook.
I la compra part, ara t'ho diré,
em sembla que eren 30 milions de dòlars.
Que dius, no està mal per ser una aplicació que era el teu últim cartutxo.
Vaig jugar molt bé la carta de l'escaçadat
i aleshores realment tenien una bona manera d'adquisició orgànica de usuaris.
Total, que la venen a Facebook el 2017.
I aleshores, evidentment, el tio té un contracte de permanència.
El 2018 xapa Facebook, xapa l'aplicació,
vuit mesos després d'haver-la comprat.
Perquè em sembla que no tenia les mètriques que tocava
i la gent va perdre el d'allò de dir,
ja no és l'app que...
Lo típic, no?
En comprar l'app ja no és guai.
La compra Facebook, ja no és guai.
Total, que el tio va esperar que se li acabés la permanència a Facebook
i el tio va dir, doncs vaig a llançar un altre app,
que serà exactament el mateix app.
I llença una empresa que es diu Gas.
I el tio va dir, en 90 dies vull fer 10 milions de dòlars.
I què és Gas?
Gas és DBH, l'empresa d'abans, però amb pagament, amb un paywall.
És a dir, hi ha una manera de pagar per tenir més valor de l'aplicació.
I què era?
Exactament el mateix.
Anava a instituts, a gent jove,
i el que feia era que tu podies pagar,
la diferència que tu podies pagar, per veure el feedback que havien donat de tu.
Con lo cual era més fàcil de monetitzar que l'anterior.
En molt poc temps va sobrepassar Virial i TikTok a l'App Store.
Va passar a ser la número 1.
Tu imagina't, sobrepassar empreses que...
que tenen borrades de milions de propostes de marketing,
sobrepassar-les de manera orgànica.
I a mi el que m'ha flipat d'aquesta història
és que el dia 15 de gener, de l'any que es va vendre l'empresa,
un tio que es diu Andrew Young li va dir, literalment,
redueixo, ningú et comprarà Gas.
Els usuaris s'acabaran anant a la plataforma
perquè no té cap tipus de valor intrínsec a llarg termini per a l'usuari.
3 dies després, Nikita Beer va vendre l'empresa a Discord.
No surten els números, però tothom assegura que és...
8 xifres a la part baixa de l'escala.
Per tant, només que hagi fet 10 milions, ja estaríem en el...
ja el tio ja hauria complert.
Li van fer un pastís, fins i tot, amb el tuit aquest imprès
i un gran cartell que posa Wrong.
Posem això a les show notes.
I em sembla al·lucinant que el tio aquest, en 3 anys,
hagi venut la mateixa empresa dos putos cops.
I fent jugades brillants a nivell de marketing,
però el que em rebenta al cap és que ho hagi fet exactament.
El Playbook és exactament el mateix, l'única que havia que la segona
tenia un Paywall.
Però bueno, no ho sé, a mi em va flipar llegir aquesta història
i vaig dir, jo no entenc com la gent pot ser tan fotodament brillant
com per fer aquestes coses. Com et quedes?
Doblement a quadros, eh?
Jo no sé, però Marc, jo no sé si tu i jo podrem
petar-ho dos cops en un podcast, però tu ja estàs en el segon.
Ho vas petar amb sa freg i potser ho petarem amb foc a terra.