Som-hi.
Àlex, avui has fet recerca o no?
No, avui acabo... Saps quina recerca he fet? Ara mateix, Marc.
Pregunta-m'ho.
Quina recerca has fet, Àlex?
Saps quina recerca he fet? He fet la recerca de buscar de què parlàvem avui.
Jo sí, t'ho he imaginat.
He volgut compensar que els últims dos episodis he anat com molt preparat, massa preparat,
i no, he perdut les meves arrels, tio,
i considero que he de tornar a venir encalçotets a l'episodi.
Així que no, he fet zero recerca, però és un tema que ja saps que a mi m'interessa
i d'alguna manera m'apassiona,
i si no ho recordo malament, el vaig suggerir jo.
Per tant, certes nocions les tinc que voldré compartir, però no.
Però evidentment recerca, zero, et deixo aquest paperat d'opció,
perquè si no t'estic traient el teu rol.
Gràcies, gràcies per no posar-te en el meu jardí,
que m'has autosignat, també és veritat.
Deixa'm que et digui una cosa.
En un context normal estaria molt enfadat amb tu,
perquè si tu em proposes una cosa i després em fas recerca...
A veure, ets com el mític amic que proposa un sopar...
I no l'organitza ell.
I després, mateixa cosa, vale?
Podria ser aquest personatge,
però en aquest context en concret no estic enfadat.
De fet, estic molt agraït,
perquè aquest és un tema que hagués pogut no importar-me un pet,
i gràcies a tu no he fet res més en tota la setmana.
Creu-me que avui parles amb un autèntic expert.
De veritat.
Per on has començat?
Perquè és un maló el tema de per què estem millors que fa 100 anys.
Per posar-nos en context d'audiència.
Al final tots tenim gent catastrofista al nostre voltant.
Per què volia parlar d'aquest tema?
Perquè no parlo de sentir autèntiques gilipollades
com el món s'està anant a la merda,
això s'ho ha encarregat tot, cada cop vivim pitjor,
això és una desgràcia, el todo mal és un desastre, sobretot.
I ho sents de gent que és extremadament privilegiada,
gent que viu a Barcelona, gent blanca, cis i heterosexual,
que té feina,
potser no tingui la millor feina del món, però gent molt catastrofista.
I hòstia, crec que és un discurs que ha anat cada cop a més
d'ensac allagut la pandèmia.
I hòstia, veus, al final no m'arreglen la societat en res,
al final pot venir un virus i ens mata a tots.
I ara, estic parlant d'aquest tema,
però hauríem d'estar parlant d'una altra vegada de la ciclicitat
de les grans destrosses bancàries.
Aquest cap de setmana vam tenir el show de Silicon Valley
i avui i ahir tenim Credit Suisse, i en parlarem d'això.
Però, evidentment, la gent s'ancla en aquest tipus de...
o s'escuda en aquest tipus de fets que estan molt fora del seu abast
per justificar una narrativa catastrofista
que conforma amb la seva visió de la vida.
Aleshores, hòstia, parlem-ne, saps?
Els problemes que tenim avui en dia
res a veure amb els problemes de fa 100 anys o 150 anys.
Vull dir, i per això vull saber,
per on has començat la recerca, perquè, s'ho emmalo,
que té molts angles.
Mira, t'he deixat parlar
perquè crec que el que va passar ara serà divertit.
I és que crec que no te'n recordes
que vas ser tu, aquesta setmana, el que em va dir que ara
no parlaríem d'això, parlaríem del Silicon Valley Bank.
I, per un moment, pensava que m'estaves fent una broma.
Però, com que portaves dos minuts parlant d'això,
he dit, no, no, tate, no t'estàs fent una broma.
És que, realment, el tio no se'n recorda.
Estic concertat.
No, perquè he anat a mirar el notion,
no està el de Silicon Valley Bank.
Aleshores, aquí, fallo de sistema.
Perquè si puges una mica per la nostra conversa de WhatsApp,
veuràs que em vas dir,
Marc, hem de parlar del Silicon Valley Bank i jo no he fet res
de recerca sobre per què estem millor que fa 100 anys.
A part d'haver-me llegit un llibre de Matt Ridley que es diu
The Rational Optimist, que està molt bé i que justament parla d'això.
Està patant el sistema, Marc, perquè tenim un single point of truth
i no ha funcionat.
O sigui, notion i en parlarem de notion.
No, no, no, no tenim un single point of truth,
el que tenim és un single point of failure que ets tu, bàsicament.
Exacte.
Parlem de Silicon Valley Bank.
Em va bé, perquè jo al final tinc un tema que tinc bastant fresc.
Vols explicar-ho tu des del punt de vista de recerca
o vols que ho expliqui jo des del punt de vista de persona
que no en té ni puta idea del sistema bancari?
Però, evidentment, ha fet la recerca d'explicamú,
com si fos un nen de cinc anys,
perquè són totes les nocions que tinc jo de macroeconomia.
Vale, t'ho explico com si fossis un nen de cinc anys.
A veure si ho entens.
Fantàstic.
Vinga, Àlex, endavant.
Abans que res,
només per posar el context, perquè crec que és important.
Si algú ha caigut d'una part i no sap de què coi estem parlant avui,
no estem parlant de per què estem millor que fa cent anys,
d'això en parlarem en el següent episodi.
Avui parlem de Silicon Valley Bank
i de què ha passat, com tu dius, Àlex, la setmana passada
en aquest cap de setmana i els aconsejaments que estan seguint a dia d'avui.
Aquest no és un episodi d'actualitat,
jo crec que és més un episodi de punt de vista històric,
perquè és extremadament interessant.
Perquè si fa poc,
si fa poc,
no sé si recordes que dèiem
que el que havia passat amb el nostre amic Sam
feia que el que va passar amb Madoff
es veies com un joc de nens.
Avui això fa que l'amic Sam es vegi com un joc de nens
en comparació amb això.
I crec que és molt interessant, mira,
això t'ho compro, és molt interessant el que has dit,
de com s'estan accelerant aquestes onades, aquestes crisis,
aquestes adebacles, és increïble,
i al principi d'haver entrat aquí,
tenia una opinió, però al sortir-ne en tinc una altra.
I està molt en línia amb el que tu dius,
però només per posar en context,
jo crec que estem davant d'un dels majors drames financers
de l'època moderna, 100%,
un especialment molt relacionat amb tecnologia,
per tant ens ha de picar,
perquè ens toca molt de prop,
el que dèiem, si algú ha baixat de la parra,
o de la figuera, i no sabem de què estem parlant,
bàsicament aquest banc, que era el 16e banc
en capitalització bancària als Estats Units,
ha fet fallida, ha acabat, si volgués ser intervingut.
Ara parlarem dels perquès i de com ha passat això,
però al principi, i com deia,
i aquí no anem a aixecar responsables,
però era una d'aquelles coses on em donava compte
que veia que aquests tios ho havien fet tot bé,
malgrat que després he vist que no,
però sobre el paper ho havien fet tot bé,
però malgrat se'ls ha anat tot a la merda.
I és molt interessant aquest concepte
i ens ha sortit a entendre per què ha passat això.
Llavors, què ha passat aquí, Àlex?
Aquí el que ha passat és que...
i ens hem de remuntar l'any 2017.
A partir del 2017, en un escenari de tipus zero,
és a dir que el diner era gratuït, literalment,
va haver-hi una estesa i una empastifada de pasta
en el món del bici acollonant,
es van regar les startups i el món tecnològic de diners
d'una manera increïble en el període aquest de 2017-2020,
abans del Covid.
I com tu ve saps, hi havia aquesta barrellura de diners
per a empreses tecnològiques,
sobretot als Estats Units,
on es veien com aquestes rondes milionàries,
si no eres una multivíl·lió,
semblava que fossis un loser, etc.
Llavors, què passa?
Que resulta que aquestes empreses tenen molts diners
i tots de cop, aquests diners, has de fer alguna cosa amb ells.
I que fa una empresa
d'aquest tipus o d'aquest calibre
els porta a un banc.
Igual que tu, quan tens diners, els portes a un banc
i els diposites a un banc.
Particularment, els van dipositar en aquest Silicon Valley Bank,
que és, si tu ets enginyer com l'Alix,
és de la caixa enginyer, si tu ets una startup,
ets del Silicon Valley Bank.
Era un banc que tenia com una gausística
i és que la gausística que tenia és que
tenia aquest perfil de clients sobretot.
És a dir, no tenia la iaia Maria de cliente,
sinó que tenia generalment empreses.
I després parlarem de la tipologia d'empreses que tenia,
quines conseqüències ha tingut sobre això.
Però què és el que ha passat? Com dèiem, el banc té uns diners
i què és el negoci d'un banc? El negoci d'un banc
és molt senzill, té diners i aquests diners no estan
al seu activo, estan al seu passiu, evidentment,
però aquests diners han de fer alguna cosa,
els han de posar a fer funcionar, a rentar d'alguna manera.
És el negoci d'un banc, tu li dones diners, ell fa coses per costat
amb aquests diners, els fa créixer d'una manera que no vols entendre
i després el banc fa més diners, és el més sa del món.
Perquè si no ens trobem, i sobretot això és important,
és que no hi ha d'haver diners, no és el cas.
El banc va fer el que tocava, però el banc va anar al mercat
financer i resulta que allà no s'ho donaven interessos,
perquè els interessos eren a tipus zero, evidentment.
I va dir, hòstia, llavors el que haurem de fer
és comprar actius a més llarg plaç, és a dir, com més llarg plaç
és l'actiu, més renta i més rentabilitat té.
I aquest és el punt que, anem a veure si es pot explicar bé,
aquest banc el que fa és que és el sumari,
és que és el seu model de negoci, és invertir aquests diners
que té el passiu generant rendiment, llavors els posa en obligacions
del tresor, però si a curt plaç li donen pocs diners,
que era el cas perquè els interessos eren a zero,
què fa? Doncs els posa a llarg plaç, és a dir,
els posa a 10 anys, anem a dir.
Llavors què passa? A què és el punt on s'ha d'entendre?
Què és la part complexa? Per si algú no és economista
d'ofici, que entenc que és la majoria de gent.
Aquests actius
també tenen una cotització, és a dir,
tu els pots comprar i vendre no només quan el banc els emet,
sinó hi ha un mercat secundari d'això. Aquest punt és molt important.
Llavors què passa? Tu ara imagina't, Àlex, que els tipus
d'interès pugen. Clar, si tu
havies comprat un bono a 10 anys
que vens l'any 2033
i l'havies comprat
el 2%,
que això renta el 2%,
jo aquest actiu el puc vendre quan vulgui. Si els tipus segueixen
el 2%, per lo general el seu valor no canviarà.
Però si ara resulta que el govern,
quan dic govern dic l'estat i sempre ho confon, perdó,
està matant bons a 5%,
que tu tens un bono a 10 anys
que val 2, i resulta que si vaig a comprar el mercat
ara, nuevo, m'he donat 5 o...
Jo us dic, hòstia, si jo vull vendre aquest de 2,
ningú em pagarà això.
Aquest actiu perd valor.
Aquest punt és crític. Perquè què és el que passa?
Aquest banc estava ontat de tickets d'aquests
a 10 anys. Llavors ara què ha passat?
Han pujat els tipus d'interès i aquest actiu ara
no val un duro. Llavors dius, això és un problema?
El banc no és un problema. El banc no estava.
Això no és un problema sempre i quan tu assumeixes
aquell guany i dius, en lloc de perdre, no.
Si tu vas avançament, no estic perdent.
Simplement guanyaré menys.
Perquè abans jo ja vaig projectant el meu balanç
que aquí trauria un 2%, per tant si vaig avançament
guanyaré menys i ja està i no passa res.
Accepta si necessites
un munt de liquiditat. Perquè llavors
si necessites un munt de liquiditat què passa? Que aquests actius
els has de vendre perquè com bé sabem, i no sé si tu has vist
la pel·lícula Wonderful Life, que no l'has vist perquè no veus pel·lícules.
Però expliquen aquest concepte de bank run.
I un bank run que és un corralito,
és que tothom vol la pasta de una,
llavors com que tothom vol els diners de una què passa?
Que el banc no els té sota el coixí, sinó que els té invertits
i llavors si els té que liquidar què passa? Que el mercat no li dona
un puto duro. I això és exactament el que ha passat.
Llavors això ja se sabia, ja va sortir fa 5 o 6 mesos
això amb una notícia que aquest banc
estava infectat, i no només aquest,
de bonds de llarg plaç
i que, i ho sento, vaig a dir la paraula,
i responsabilitat d'un govern de tenir els tipus
durant tant temps i fer creure que estarien tant temps a zero
ha fet que ara la pujada de tipus tinguin conseqüències,
i aquesta és una d'elles, és a dir que els bonds
que tota la gent ha anat comprant a tipus d'interès negatiu,
sobretot aquí a Europa també, ara valen absolutament
bessura, i per tant, si tu...
És a dir, és que aquest punt és molt crític,
això no és un problema si tu no necessites el líquid,
si tu vas avançament està bé, està bé, però
si tu el necessites, clar,
i al moment que li quites aquesta venda has de subir unes pèrdues
acollonant, llavors aquest concepte,
no sé en el món català, però en el món anglosector
es diu duration mismatch, i és que tens
actius que sents durant molt temps i jo es corre el risc
perquè pots esperar avançament, no has d'acceptar la pèrdua
en el balanç, tot va sobre el pla que tenies o pots vendre,
això pot passar-te al revés també, si haguessis comprat
a tipus molt alts i els tipus baixessin, aquest bo valdria més ara,
no pots anar a comprar una cosa així al mercat.
Fins aquí, això és el que ha passat, bàsicament,
el que ha passat és que bàsicament hi ha hagut un corralito,
com es podria esperar, i aquí ja anticipo
una de les meves conseqüències o coses
que he canviat d'opinió, i és que
quin té la culpa de tot plegat? I ara podem dir que la culpa
és del mecanisme regulatori, que hi havia la diferència
entre aquests actius que no es tenien com que
tenien el seu valor a temps real en el balanç, perquè es deien
hold to maturity, és a dir, que s'assumien que anaven fins al final,
llavors, aquesta paraula tindrà sentit després,
ara potser no en té, però després tindrà sentit
perquè l'explicarem. Es pot acusar que els bancs
van ser uns irresponsables per tenir com aquests actius durant tants diners
i no tenir com coses més líquides acorblats, bla, bla, bla,
però, sincerament, si jo et dic qui té la culpa, per mi,
té la culpa internet. Internet
té la culpa. I ho lligo amb el que tu has dit,
i perdó que aquesta és la xapa més gran que he fotut mai
a foc a terra, però ho lligo sobretot amb el que tu has dit
que cada vegada estan accelerant més aquestes tendències
i et dic jo que internet té la culpa
i t'ho dic en el sentit de dir, ei, això
és un corralito driven by social media
i és el primer que tenim. I no serà
l'últim, perquè si tu mires la pel·lícula Wonderful Life,
que per cert és molt maca, veuràs que el corralito
és un tio a la ventanilla un darrere l'altre.
I allà potser hi ha 50 persones fent cua.
Però resulta que quan ara
treure els diners del banc és fer un clic en el teu portal
d'eToro o com collons inverteixis tu
i a sobre això estigui
fotent-li gasolina a tots els founders, dient
que és la pitjor crisi del món i que hem de treure els diners
i això és una irresponsabilitat, de veritat, eh, Àlex?
Cada cop més hi vaig a ser un altre cop
al puto avi d'aquesta conversa,
estic decepcionat amb el món, estic decepcionat
amb aquest concepte de xarxa social
i de què collons hem muntat a nivell humà
perquè treu el pitjor de la raça humana
i ho posa a treballar en els extrems.
I això, de veritat, em trenca el cor, tio.
Fins aquí.
És molt bon resum.
Un nen de 5 anys no entendria aquesta explicació
perquè no l'he entès jo, que soc un nen de 4 anys,
o de 6, doncs el podria entendre un nen de 5.
Però el resum és aquest, no?
Tres coses que són molt preocupants d'aquesta situació és una.
El Silicon Valley Bank al final
és el banc que era molt amistós per totes les startups
i les empreses tecnològiques que al final fem servir avui en dia
molta gent i sobre les quals es fonamenta la base d'internet.
Stripe pels pagaments,
GitHub pels repositoris de codi,
Shopify per...
Ara diria empreses que potser no totes estaven allà o no totes tenien,
evidentment una gran empresa no té tot el capital en un sol banc.
Això és el que em sembla que és de primer de finances.
Una de les coses que has de fer és repartir el teu capital
entre bancs, precisament per si passa una cosa d'aquestes.
Els bancs només et garanteixen un cert número
de caixa en l'eventualitat que petin.
Saps que són, per exemple, a Europa,
em sembla que és 100.000 o 150.000 euros,
els tens garantits. Si el banc ha de fer fallida,
tu això ho tens garantit. Si tens 300.000 en aquell banc,
doncs ha de prendre per cul.
Nosaltres, per exemple, a MarsBased,
en un dels dos bancs, som tres. La caixa que tenim,
si no recordo malament, sembla que tenim...
També tenim clients als Estats Units, un banc estranger
i un dels dos bancs aquí.
Dir això, preocupant, perquè el banc que tècnicament
era l'amic de totes les startups s'ha anat a prendre per cul.
Aquestes startups que donen servei a empreses més grans
peten. Si peten, no només se'n van a prendre per cul
els seus proveïdors, sinó que també es veu afectació
per la retòrica que feien servir al Silicon Valley Bank,
que és que els bancs són molt complicats, són molt lents,
són molt farragosos, que són més àgils
i nosaltres en tenim de startups i tenen una reputació
meravellosa. En tinc una reputació, Marc, com diries tu?
Pristina. Però, què passa? Aquí hi ha hagut
una part de management que no ha anat del tot bé. Segona cosa
que és molt preocupant, el que dius tu del social media.
És, potser, una situació,
ja que estic especulant, que no s'hauria donat fa 30 anys.
Per què? Perquè és que va començar a córrer
la notícia. Primer va córrer fora de social media
i ara lligarem al tercer punt. Però una persona
molt influent dins de Silicon Valley va dir
que aquest banc no va bé.
Nosaltres hem tret tota la pasta.
Vigívem, vam tornar capí del que va dir.
Va trucar a totes les seves empreses,
les empreses del seu portafoli i va dir que traieu la pasta.
I això va generar l'efecte en cascada de
hòstia, vaig avisar els meus amics que també ho facin
i va acabar així en condició de córrer l'ITO.
Perquè és el que diem. Els bancs generalment treballen
sobre la idea que no tenen mai tota la pasta de la qual
disposen. Realment, el que estan fent és invertir
i prestar la pasta d'altra gent.
No generarien beneficis, no generarien interessos.
Fins aquí és un concepte molt bàsic que fins i tot
a mi m'ha costat d'aprendre. Què passa? En el moment que tothom
vol treure la seva pasta, el banc mai té tota aquesta pasta
de cop. Com dius tu, funcionen sobre la assumció
que això no succeirà mai a la mateixa vegada.
Que tothom treurà la pasta de manera esclavonada. I el tercer punt
preocupant és que Peter Thiel, no hem parlat mai de Peter Thiel
aquí en aquest podcast, però si l'on mask
sempre l'hem caracteritzat com una persona, un super villano.
Si Elon Musk ha de ser un super villano d'una pel·lícula
de Marvel, probablement Peter Thiel seria equivalent de Hitler.
Peter Thiel és una persona molt més nociva
i tòxica del que podria arribar a ser Elon Musk, que al final és una persona
que és com un gran bebé amb panyals que es dedica a plorar
per qualsevol cosa, que no li funciona bé.
Hòstia puta, les coses que està fent Elon Musk.
Peter Thiel és molt pitjor, les coses que fa
són molt pitjors i molt més qüestionables
i d'una moralitat absolutament tòxica
a les esquenes, sense tenir...
Com es diu això?
Darreres escenes, fora de focus.
És una persona que perquè,
ho sapigueu, té un búnquer
postapocalíptic en Neïlla que es va comprar a Nova Zelanda
per si acas tot s'anava a prendre per sac.
I la resta que us donin. Vull dir, és aquest tipus de persona
completament egocèntrica, agòlatera,
molt supremacista en moltes coses i amb uns ideals molt radicals
que evidentment fantaseja
amb l'extrema dreta. Però no entenem molt
amb qui és Peter Thiel, però va ser la persona que va començar això.
Et diré que he estat buscant ara
perquè com que evidentment m'havia equivocat d'episodi,
no havia fet la recerca, però vaig trobar un article
que em vaig proposar això.
La versió oficial que han donat
és la de...
És que nosaltres vam intentar treure pasta de Silicon Valley Bank
i les aïnes no funcionaven bé, vam començar a desconfiar
i per això vam avisar la gent que tragués la pasta allà.
Aleshores, Peter Thiel no escoltarà aquest podcast,
però per si de cas farem el disclosure, el de dir
de... Suposadament, suposadament,
no podem fer una afirmació
fent feina d'això, per tant s'ha de fer aquest petit avis.
Peter Thiel té un parell d'inversions
en empreses que
es beneficien directament
d'una manera molt dramàtica de la caiguda
de Silicon Valley Bank.
O sigui que...
Potser estem presenciant el que és
un dels sorors
en el món de les startups
i que Peter Thiel hagi orchestrat fer caure Silicon Valley Bank
no sé per què,
però vull dir... M'agradaria rascar molt més
en aquest tema, simplement perquè ha pogut
o simplement perquè té interessos en aquestes dues empreses,
però perquè et carregues, perquè poses en escàquimat
a un ecosistema sencer, del qual tu no només te n'has aprofitat
perquè, evidentment, ets inversor,
has creat les teves empreses, has rebut
venture capital, t'has aprofitat de la infraestructura,
l'has construït tu també, perquè Peter Thiel
és una persona que ha contribuït molt a l'ecosistema de Silicon Valley,
perquè te'l vols carregar perquè li va bé a dues
de les teves empreses, hostia, ho trobo molt rocambolesc
i per això dic, suposadament, però
l'article ho explicaves tan bé, hostia, i te'l passaré perquè el posem
a les notes de l'episodi perquè
dic, és que jo crec que estem entrant en una època
en la que gent com Peter Thiel i Elon Musk estan fent coses
completament irracionals simplement perquè poden.
I em va fer molta gràcia l'episodi anterior
que explicaves el tema aquest que tu vas als llocs i
t'agrada arribar als límits del comportament humà, no?
Vas a demanar un cafè i demanes un descompte, no?
Deies? Jo crec que aquesta gent està fent això
per veure, crec que la societat està completament adormida,
vaig a veure si puc trolejar
a la vella com Elon Musk, no? Fer fora la gent per Twitter,
per què no, saps? Algú em discutirà,
algú em tossarà la cara, no.
Vaig a provar on estan els límits. Vaig a
crear una empresa d'expressió especial que vagi més ràpid
que la NASA, perquè no es pot fer, no?
Doncs la Peter Thiel probablement hagi dit, vaig a
carregar-me l'ecosistema de start-ups, a veure si així,
a veure què passa, no? És que jo crec que potser no tenen ni plan, no?
M'agradaria pensar que sí,
però també és una realitat que no m'agradaria acceptar
perquè el que estem fent és crear aquests
supervillanos i hòstia, la veritat és que
em posa els pèls de punta.
M'encanta que hagis tret aquest tema,
però et diré
que crec que hi ha una diferència fonamental
entre Elon Musk
i Peter Thiel, i és que
Elon Musk, jo crec
que és exactament la imatge que has pintat, la de
emputxolo la pareta a veure què passa,
però no té un plan,
malgrat crec que...
És a dir, anem a dir que
Elon Musk és el pollos sin cabeza,
però
Peter Thiel és un tio
que sap perfectament el que està fent i aquest tio
té un plan, i si
òbviament no sé quin és el seu pla,
és un tio que pensa les coses i sap on arribarà
i com a exemple et poso el que va passar
l'any 2019, tu recordes el que va passar el 2019
amb Gawker? No.
Mira, Àlex, d'això sí que en parlarem,
perquè això és...
és per mi de les històries més fascinants
de la dècada, i és que Peter Thiel és un tio
que va esperar deu anys per venyar-se d'una persona.
I ho va fer a un dèbil.
O sigui, demostra una sang freda
i una maldat,
és a dir, és com si tu, Àlex, a mi em fas una putada
de dia d'avui, molt bèstia,
jo no et dic res però me la guardo.
I al cap de deu anys apareixo
amb un pla per destrossar-te la vida.
I dic, no, Àlex, és que tu fa deu anys
em vas fer allò, i avui,
com que la venjança és un plat que se serveix fred,
te la torno. Així. Un tio absolutament...
per mi la paraula és sense escrúpols.
Però vull entrar un moment
i està absolutament relacionat amb això,
fixa't de la mateixa manera
que aquest tio amb un pla de deu anys
va destrossar la vida d'un tio, i jo crec que,
com tu bé dius, això està orquestrat per ell,
no vull entrar en conspiracions ni hòsties.
Però si ho està, fixa't fins a quin punt
perquè crec que si aquesta jugada
entre cometes li surt bé,
aquest senyor ha canviat literalment la mecanística
i el fonament en el qual s'assenta el sistema bancari americà.
Tu aquí pots anar... Mira, t'explico.
Tu aquí pots anar a buscar la culpa
de qui té la culpa d'això. Perfecte.
Anem a fer-ho. Dius, hòstia, qui és l'irresponsable?
Hòstia, potser l'irresponsable va ser la FED
que va deixar de tenir els tipus al 0% durant tant temps
i fer creure que sempre estarien al tant per cent.
I ara de cop, pujar-los de cop sense pensar
que això pot tenir conseqüències.
Podem dir que aquí tenim un culpable, però bueno,
si entrem una mica més avall,
potser el culpable no és la FED,
potser el culpable és el banc que va dir
que jo tinc tots els meus actius avançivent de deu anys
i confio que seguiran així, perquè com que aquest m'ha dit
que estaran al 0% sempre, jo ja assumeixo
que això en rentarà un dos i està ok.
Llavors, d'alguna manera,
humets el problema de la liquidesa i s'arregles allà.
Però llavors, hòstia, i qui ha tolerat això?
O resulta que el sistema bancari
se senta sobre una cosa que... I aquí és on anàvem abans.
Tu pots tenir dos tipus d'actius en un banc.
Els que es diuen HTM, que són els Hold to Maturity,
que són aquells que tu declares que els tindràs
durant molt temps, que són aquest tipus,
i els altres, que són els AFS, que són els Available for Sale.
Aquests, que són, aquests són aquells
que et donen liquiditat i si l'alex ve i demana diners
al banc, jo te'ls puc liquidar i te'ls puc donar
sense subir una pèrdua. Llavors, què és el que passa?
Que el sistema de regulació bancari després del 2008
va dir, home, igual estaria bé
que tu, co-bank, tinguessis tants actius
com diners has deixat, etc., etc.,
per compensar una mica i que no tornés a passar això.
Però allò és què és el que va passar? El que va passar
és que, i aquest és el punt important, que és el que injecta
volatilitat al sistema, és que
els actius que són
Hold to Maturity, és a dir, els que tens que aguantar
i que no els pots aconseguir, i al final
no cal que els actualitzis el valor en el teu balanç.
Aquest és el punt més crític de tot, el més crític.
Perquè, d'alguna manera, què passa amb això?
I tu imagina't que jo compro un bilió de dòlars
amb aquests bonds de 10 anys al 2%.
I jo, si això ho poso al balanç, i dic, mira, això és un bilió
rentant el 2%, i allà es queda.
Però què passa? Si ara els tipus estan al 10,
i tu, m'ho invento, eh?,
aquest bono no val una merda.
Però jo no tinc que actualitzar el balanç, no ho tinc que dir
ningú, això. Els puc deixar anar allà,
puc dir, no, no, això s'ha de ser valent, això.
I en realitat és veritat, perquè si tu vas avançament,
allò val allò, llavors tu tècnicament no estàs cabrat,
simplement ets less profitable,
per dir algo. És a dir, simplement estàs
deixant de guanyar diners perquè ara tens un bono
que vas comprar el 2 i ara resulta que estàs en el 10,
però bueno, és igual, jo ja vaig assumint el seu dia
que rentaria un 2% això, per tant està ok, està bé.
El problema és que s'ha tolerat
que aquests actius en el banc i en el balanç
hòstia, no se'ls canvi el valor
i és que no té cap puto sentit, això.
Això pot ser una responsabilitat d'aquesta regulació,
i aquest és el tercer responsable que estem trobant.
El primer és la FED, després hi ha els responsables del banc,
després hi ha aquesta regulació, després pots dir, no, mira,
és que els responsables són els founders i aquesta
calanya d'internet que ha mogut tot plegat i que ha causat aquest pànic
injustificat. És possible que hi hagi sigut aquests.
Però jo et diré
què ha passat aquí. Aquí, en un banc normal,
dius, no, és que aquests fons estan garantits
per a 250.000 euros per persona que els posa.
I aquest és el punt que és crític i aquí torno al punt
de Peter Thiel que ha canviat les normes del sistema bancari.
Fixa't aquest punt. Què és el que passa aquí?
Si tu ets una persona física, generalment no tens dipòsits
al banc de més de 250.000 euros. És molt raro.
Molt raro.
I sobretot això és important d'entendre, perquè quan hi ha dipòsits
és dir que tu li poses al banc. Generalment la gent, quan no,
si un diners està en un fons d'inversió, aquests diners
no els té el banc, els té el fons.
El banc és un pur intermediari. Però aquí no. Aquí el banc
té el diner al passiu. Si tu fiques el diner en un fons
aquest banc no està al passiu. Aquests diners no estan al passiu.
Aquí sí, estan al passiu del banc.
I aquí tornem a la causística de la particularitat
del client de Silicon Valley Bank.
Com que el client de Silicon Valley Bank era una startup,
que té 20.000 euros en caja no fa res. Perquè ha de pagar nòmines,
ha de pagar proveïdors... Són molts diners.
Generalment en té molts més en líquid. I què passa?
Que tots aquests startups, el Delta entre 250
i el que tenien de més ho han palmat.
Llavors què ha passat?
El govern... I perdó, que segueixo dient
que el govern sempre... Sé que és la distinció
entre l'estat i la FED. Ho podem parlar un dia.
Creieu-me, la tinc clara. Però no sé per què,
sempre trec incorrectament el terme. És igual.
Què ha fet? Ha dit no, no, no, no.
Ha garantit tot per tothom.
Garantit tot per tothom, saps què vol dir?
Vol dir que canvies, literalment.
La pedra on s'assenta el sistema bancari a tot arreu.
Perquè què és el que passa? Que gira la cadena de riscos.
És a dir, en quin moment,
si tu poses diners a un passiu o a un banc,
no estàs assumint cap risc. Perquè si no estàs assumint
cap risc, què estàs dient? No, no, li estàs dient al banc.
Tio, fot-lo que et surti de les pilotes. Perquè si entres
amb qui he d'anar a veure, jo et salvaré igualment.
És a dir, el que estàs injectant és una volatilitat
del sistema acollonant perquè estàs canviant les relles del joc
en el qual es fonamenta el capitalisme. Estàs dient, no, no, no, tio.
O sigui, tu ara pots ficar-me diners aquí
i tu no els poses a risc zero perquè jo, no et preocupis,
que el papa ha estat, vindrà i et salvarà sempre
que tu vulguis. Llavors, què estàs dient? Estàs dient, contribuint.
No tens risc de res, fot els diners al banc, que te'ls tornarem
sempre, cosa que és falsa, òbviament.
I estàs dient, banc, com que jo et rescataré
anyway, tu aquests diners, com si els vols dedicar
a posar-los amb Dogecoin.
És que està bé, si els perds, no importa.
Si et vindré i jo et salvaré el contribuint, no et preocupis.
I tio, si realment això
és un acte de, anem a dir,
venjant-se freda de Peter Thiel o de maniobra cega
de Peter Thiel, crec que és de les coses més rellevants
que s'ha fet por lo bajini
i amb un pla estratègic que mai s'ha fet a la història moderna,
jo crec.
A mi el que em preocupa de tot això
és que creï un precedent.
O sigui, la cultura de... L'altre dia llegia
i ara potser em foto un monjardí que donaria per un altre episodi
per tres o quatre, que és que la cultura
de l'entitlement ve de la combinació
de vents a favor, de bones èpoques
d'estabilitat i d'abonança econòmica
i de la cultura del...
et salvo si et fiques en problemes.
No sé si és que t'està batllant i t'està corregint els errors
perquè encara que hagis corregit alguna cosa, doncs
sempre hi ha algú que et traurà les castanyes del foc.
No sé fins a quin punt això es trasllada
al que estem comentant aquí, és a dir, hòstia,
ara potser hi haurà altres banks que augmentaran
el tipus de risc i diran, bueno, si han salvat
a Silicon Valley Bank, per què no m'haurien de salvar a mi?
Bueno, salvat. És que realment també hauríem de parlar d'això
i el banc s'ha hagut de vendre.
És que anava a dir, la part de UK, per exemple,
és que es ven aquest banc de UK que són sigles,
que són H, P, N, B, C o alguna cosa d'aquestes
que no sé mai com es diu, no?
Però, clar, vull dir, el paper
de l'estat en aquest tipus de coses,
a Espanya, per exemple, sempre ha estat nefast, no?
Sempre ha estat el tema aquest del rescat de Bankia.
El rescat de no sé què. Alguns bancs no s'han rescatat
i s'han hagut d'esmenar bé de vendre o de mal vendre,
però, per lo general, els bancs afins
a la corda política de segons quin partit
doncs han estat rescatats, no?
I allò ha passat a la història i, bueno, aquí
hem continuat mirant cap a un altre lloc, no?
En aquest cas, que és el que...
Una de les coses que m'ha agradat sobre el paper
és que hem de veure com s'acaba consolidant això
i penseu que això ho estem gravant
quan encara no s'han esclari tots els detalls
de què és el que passa amb el banc, eh?
Pot ser que canviïn les coses, però evidentment
un banc que ha fet fallida per un...
Digue-li una combinació de coses, però hi ha una part d'error estratègic,
per temes de no diversificació, per temes de sobreconfiança,
perquè dius, collons, ets un banc, saps?
Potser no hauries d'haver posat tota la teva fe
en aquest tipus de... o haver confiat en què?
Doncs, bueno, en la bona fe de l'Estat,
de la Reserva Federal,
d'una inflació als nivells que estava
i el que deies tu, no?
Els tipus d'interès que no canvissin tan dràsticament.
No ho sé, aleshores, el tema aquest del banc
s'ha de deixar caure, s'ha de mantenir
en la mesura possible
el nivell d'ipòsits o de caixa
que hi havia allà de la gent, les comptes,
que ho tenien ingressat, però s'ha de fer pagar
als responsables, perquè és una desastre econòmica
que si no s'hagués parat en aquests dos dies
podria haver creat un efecte cascada, un efecte dominó
a la resta de bancs d'Estats Units, i per extensió
de la resta del planeta. I jo vull pensar
que això s'ha quedat aquí, però Credit Suisse em fa pensar
que no, que estic d'alguna manera
i ara causaré alarmisme,
però estic tenint 2020 vibes, saps?
El moment aquell del 2020 que no t'ho creies,
que és no, però això no arribarà aquí i tal,
i de les veies notícies i cada cop ho veies una miqueta més a prop,
però no serà tan greu, m'està començant
a arribar a aquelles sensacions, i és una apodada,
perquè hòstia, no acabem d'una cosa
per entrar en una altra, saps? Això és el que passa
quan estem jugant amb l'exponencialitat, que és un tema
que ja ha sortit en molts episodis,
però sobretot, i mira, per acabar-ho aquí,
crec que ja portem força estona parlant d'aquest tema
i cada minut que passa estic més a prop d'exposar cada cop més
la meva ignorància, i crec que ho he dissimulat força bé
fins ara, no m'agradaria cagar-la, no? Però
hi ha un tuit que vaig veure del fundador de TechCrunch
que va dir, hòstia,
interessant quan hi ha un col·lapse bancari
que tots els capitalistes es converteixen en socialistes,
i els republicans en demòcrates,
i vaig dir, hòstia, em sembla fabulós,
és a dir, doble moral, amics i amigues,
quan sentiu la propera persona
acaudalada que pago masses impostos
i
el govern ens roba
i per què he de pagar jo les enbaixades dels xeringuitos
financers de Catalunya o qualsevol cosa,
després aquesta persona és la que quan li toquen els seus calés
de cop i volta es torna socialista, saps?
Penseu en això, saps?
Capitalista en bones condicions i en el mal temps
socialista? No ho sé, he de dir,
aquí se li han caigut les caretes a molta gent
més que li cauran.