Quins nervis, eh, Marc? Què ha passat avui? Mira,
és que no sé què passa, eh? No sé què passa.
Però sé que no és el meu dia, eh? Avui... Jo
tinc dues coses ràpides per comentar abans d
'entrar a l'episodi. Avui no em vull extendre
gaire perquè tenim mitja hora. Per tant, avui
hem de fer episodi curtet. Però les nostres profecies,
una miqueta... Algunes estan complint, algunes
no. I així com l'altre dia hi havia tot l'escàndol
aquest de crypto i tal, bueno, aquesta és una
que s'està complint. L'altra és, Greta Thunberg
ha tornat a sortir a l'actualitat perquè l'han
arrestat en una manifestació alemanya. O sigui
que, d'alguna manera, la meva previsió que Greta
Thunberg seguiria estant en primera línia, en
primera plana internacional, doncs també s'està
complint. Però hi ha una que m'està sortint
del revés, tio. Saps quina és? No. La de Microsoft.
Vaig apostant molt fort per Microsoft. segueixo
apostant molt fort per Microsoft, però ahir van
anunciar que feien fora 10 .000 treballadors.
A veure, no sé com afecta això en els seus plans,
però, hòstia, no m'ho esperava. Però hi ha una
cosa sorprenent, que el mateix dia, no sé si
ha estat el mateix dia o un dia de diferència,
Microsoft anuncia que acomiada 10 .000 treballadors
i Google anuncia els seus plans d'intel·ligència
artificial. Interessant moviment. Deixem -ho
aquí, si vols ja ho comentem en un altre episodi,
però ho trobo quant menys curiós, tota aquesta
coincidència. A veure, és curiós, també et dic,
encara no posis la bena, no hi ha ferida, és
una predicció d'un any, no de 20 dies, i a sobre,
l'esport nacional a dia d'avui és... fer fora
gent, és a dir, està molt amb la tònica del que
està passant a la indústria, no sé, vull dir,
no em sorprèn, a dia d'avui és bastant normal.
No em sorprèn, però el que sí que em sorprèn
és que ara Microsoft estava agafant com aquests
aires de ostres, ja no és el Microsoft de sempre,
està fent coses molt guais, ha canviat de mentalitat,
s'està ficant en gaming, s'està ficant en intel·ligència
artificial. amb coses d'aquestes, i totes les
eines per desenvolupadors, i que raro que hagin
fet aquest moviment que d'alguna manera els
treu una miqueta de credibilitat. Evidentment,
és el que dius tu, segurament és una aposta a
llarg plaç, però justament ara, no ho sé si a
nivell de PR ha estat una cosa encertada, o sigui,
quan justament acaben de donar un cop sobre la
taula amb el partnership aquest, una miqueta
predatori sobre OpenAI i totes les coses que
venien fent bé els últims mesos, si no anys,
i ara es foten aquest trit al peu, que potser
és la única notícia dolenta de les bones que
vindran, però em sorprèn, perquè jo crec que
potser se la podien haver estalviat i continuar
anant cap amunt, no ho sé. Em sorprèn, quan menys.
Evidentment, no sé quines repercussions té i
no sé si afecta això als seus plans de creixement
o no, però m'ha sorprès el timing. Jo et diré
una cosa, Àlex. Tot el contrari. Jo penso que
aquesta reducció en totes aquestes companyies...
Em sembla que, un, era necessari, perquè jo crec
que hi havia un hype aquí que dius, a veure,
comencem a racionalitzar una mica el que està
passant, perquè la festa se'ns ha acabat ja.
Llavors, em sembla bastant amb la línia. I la
segona és, totes les adquisicions i els posicionaments
estratègics que està fent Microsoft amb tot el
tema d'OpenAI, a mi, sincerament, em semblen...
molt, molt, molt, molt interessants. I la inversió
que ha fet... Bé, primer que la inversió que
ha fet no l'entenc per enlloc. Entenc el concepte,
el que no entenc és l'estructura de la inversió.
És estranyíssima el cap aquest que posa en els
beneficis. És molt raro tot plegat, perquè OpenAI
ja saps que és una institució a l'uso, sinó
que té com certs detallets societaris que no
la permeten... ser profitable, però sí que per
altra banda pot retornar diners. És molt estranya
la mecànica que han muntat amb OpenAI, però
a part d'això, jo et diria que jo la veig a
Microsoft molt ben posicionada en aquest espai
i sobretot pel tipus de producte que té, crec
que... hi ha unes sinergies amb tot aquest escenari
que no les té Google i no sé si les té Apple,
eh? T'ho dic en serió. Llavors, jo, de totes
les prediccions que vas fer, aquesta vaig pensar,
hòstia, Marc, aquesta és bona? Ojalà l'haguéssies
fet tu, perquè em va semblar la bona. Així que
si tu dius que és la dolenta, no sé com et sortiran
les bones, eh? No, no, no dic que sigui la dolenta,
però que dic que, ostres, aprofitant la bona
dinàmica que portaven, em sembla estrany que
hagin fet un moviment com un pas enrere, però
de vegades un pas enrere i tirant de clichés,
eh? És per donar -ne dos endavant, potser és
això, eh? I potser també és perquè... Però també
em sorprèn que quan ho van fer totes, no? Perquè
moltes d'aquestes ho van fer a l'estiu de l
'any passat. Per què no ho fas aleshores aprofitant
la vinentesa que ho està fent tothom i així ets
un més un? i quedes més difuminat, no? Si el
teu missatge de Microsoft ha fet fora a 10 .000
persones, quan Twitter havia fet fora, doncs
també no sé quantes mil, i Apple, i Amazon, no
sé què, et queda més diluït, no? Si ho fas com
en la mateixa setmana, que no són processos senzills,
no? Però em sorprèn que arribi sis mesos tard
i que ara se li ha posat bastant focus, no? De
com, ostres, mira Microsoft, dius, ja, però,
mira tots els davants, diuen, ja, ja, però, mira
Microsoft ara, saps? I tinc la impressió que
si ho hagués fet, i moltes empreses ho van admetre
que havien fet fora de forma massiva molta gent
perquè en un determinat moment perquè van dir
és que en comptes de fer -ho més endavant i que
ens afecti molt en temes d'imatge, ho fem ara
que ho està fent tothom i passarem desapercebuts
i és trist però és cert, vull dir, a mi això
s'ha amat més des d'empreses importants del
sector, saps? Vull dir... No ho sé, per això
trobo una miqueta estranyet el tema que ho hagi
fet Microsoft. D'aquesta manera també entenc
que, home, en una gran corporació, fer fora 2
.000 persones no és la cosa que decideixis d
'un dia per l'altre. Segurament fa falta uns
processos i unes reestructuracions que... Potser
els altres ho tenien més pensat. Microsoft potser
va pensar que no ho necessitava i al final han
vist que sí i han dit, doncs vinga. Sí, jo crec
que hi ha dos punts aquí. El primer és, aquí
no hi ha casualitats. És a dir, quan... A mi
em fa molta gràcia quan queden dos mesos per
llançar X producte d'escala acollonant, digue
-li iPhone, digue -li el que vulguis, i diuen,
no, no, és que aquest és un canvi que han fet
en l'últim minut. És a dir, a mi aquestes coses
em fan una gràcia, i dius, a veure, fill meu,
aquest producte va entrar a... Va començar -se
a dissenyar fa 3 anys, hi ha un ramp -up de producció
gegant per servir milions d'unitats. Què m'estàs
dient? O sigui, què m'estàs dient? Que ara,
al cap de dos mesos, han fet un canvi, que han
canviat el tipus de càmera de no sé què. No,
això no passa. Això és la primera. Per tant,
fotre fora 10 .000 tios... Ostres, nen! Tela,
eh? Vull dir, tu has de pensar, eh? Això no es
fa d'un dia per l'altre, ni molt menys. I la
segona és totalment la que tu dius, eh? Sí que
hi ha un punt de dir, ostres, nen, ara que tothom
ho fa, fem -ho nosaltres també, perquè així no
som els dolents de la pel·lícula. I no aixequem
les alarmes, sinó que simplement, bueno, tu,
escolta, qui tot Déu està fotent por a la gent,
nosaltres també ens subim a la festa, saps? I
ja serem un o de més. I ja passarem totalment
desapercebuts. Però, bueno, en fi, Àlex, històries.
Hi ha empreses que m'han admès que el board
els ha forçat a fer aquest tipus d'acomiadaments
perquè tothom a la indústria ho està fent perquè
vosaltres no. Encara que siguin empreses profitable
i que siguin empreses que no ho necessitin, empreses
que tot just acabaven d'aixecar rondes multimilionàries
i que els han dit tothom ho està fent, m'hauríeu
de fer com a senyal que esteu seguint el mercat
i que enteneu la situació econòmica i tot això.
S'ha de ser fill de puta, també t'ho he de
dir. Però bueno, no parlàvem d'això. Avui volíem
parlar d'un tema que a mi em té, no preocupat,
però em té desconcertat. És el següent, Marc.
A veure si entens això. Tu li preguntes a una
persona que treballa a una gran multinacional,
a IBM, per exemple, què fas? I aquesta persona
molt probablement et sabrà dir molt detalladament
i t'explicarà detalladament què és el que fa.
Encara que sigui, t'ho pot dir molt senzill.
et pot dir, treballo en facturació, treballo
en ventes, fantàstic, o treballo dissenyant els
components d'una arquitectura de xip, no sé
què, no sé quant, i faig aquest component, no?
Però tu el saps explicar. Li preguntes al fruiter
del barri, per dir alguna cosa, tu què fas? Et
diu, venc fruita. Però hi ha una cosa que ens
passa a tu i a mi, que ha anat sortint en molts,
molts episodis ja, que és el de... Però tu què
fas? I no ho sabem explicar. O sigui, no és que
no ho sabem explicar, és que són conceptes que
encara potser la societat no acaba d'entendre.
Ja sigui perquè o som emprenedors o perquè som
empresaris d'algun tipus d'empresa que no té
molt de... no ha tingut molt de recorregut històric.
Aleshores, a mi em costa, tot i que jo dic soc
el... bueno, soc el CEO... Puc dir -ho amb llenguatge
menys tècnic, i també puc dir, doncs mira, jo
dirigeixo una empresa de desenvolupament de software,
o d'aplicacions, o de webs, inclús, per simplificar
-ho més. I la gent no ho acaba d'entendre. No
acaben d'entendre quina és la nostra feina,
quins són els nostres límits, per on treballes,
però ets un autònom, això què vol dir, no? Totes
aquestes... Coses tenen certes implicacions,
perquè no només és l'exemple que posem sempre
de si això l'he d'explicar a mon pare, a ma
mare, a la meva tieta, al meu avi, etcètera,
etcètera. Més o menys ens caurem en aquesta casuística.
Però jo em trobo que tinc problemes amb els bancs.
Els bancs no entenen el que faig. Vols dir que
sóc empresari i que dirigeixo una agència. Sóc
l'única persona que dirigeix una agència en
aquest planeta, Marc. Igual ets l'única persona
que dirigeix... Una agència sana. A veure, podríem
entrar en aquest tema, però a tu no et passa
que quan et pregunten qualsevol cosa, en qualsevol
lloc, et fan una entrevista en un podcast, el
que vulguis, explica el que fas. Com defineixes
a què et dediques? Això és una conversa que entra
en... amb molts fronts. El primer és, 1, a la
vida has de saber quines guerres hi haurà i quines
no. És a dir, quines pots guanyar i quines no.
Aquesta és una que ja he perdut, per tant ja
no m'esforço. Crec que a vegades seria divertit
dir mentides i veure què passa. És a dir, bé,
escolta, a què t'ho diques tu? És perquè és
calador. En sèrio, tal, és calador? Sí, sí, sí,
em deia que és calador per la vella. Igual podria
ser interessant com veure què passa, com a experiment
social. A mi aquestes coses em flipen. Però...
És que el problema és que... No vull ser l'avi
tribuner un altre dia, però és que el problema
és el de sempre, Àlex. És que a la societat li
flipa posar etiquetes. L'Àlex és guitarrista.
L'Àlex és nedador. L'Àlex és corredor. És a
dir, com vincular identitats i etiquetes a les
persones. Perquè així... Diu, a la gent li és
més fàcil, no? És a dir, quan tu vas a comprar
una taronja i et diuen que, hòstia, no, aquesta
taronja ve d'un cultiu de Lleida. Home, doncs
ja saps que ve d'un cultiu de Lleida, ja veus,
i ja te la cataloga la ment, no? És orgànica,
és local, és de proximitat, el que sigui, no?
I he explicat l'exemple de la taronja perquè
és molt trivial, però què passa quan les feines...
I per mi aquí és on ve el problema. Quan les
feines es mouen de l'espai físic, és a dir,
ja no ets una persona que interactua amb un espai
físic, és a dir, no ets un... Com es diu un llenyador?
Un... Llenyataire. Un llenyataire, tio, ja no
ets un llenyataire, que és molt clar el que fa
un llenyataire. Té una destral i talla un arbre,
saps? Llavors, aquesta persona està interactuant
de manera molt directa amb un entorn físic, llavors
es pot entendre molt bé el que fa, no? O una
persona que posa totxanes una sobre l'altra.
Com que interactua en aquest entorn físic, s
'entén molt bé que aquella persona posa totxos
i és un constructor, no? O un paleta, diguem,
no? El que sigui, un lampista. Però en el moment
en què aquesta analogia la portes al món digital,
es fa extremadament complex. Primer, perquè el
món digital no l'entén ni el tato. La segona
és la... Anem a dir com la capilaritat de treballs
que hi ha allà és infinit. És a dir, de la mateixa
manera que quan poses un producte digital al
mercat la seva escala és infinita, també ho és
la seva complexitat. És a dir, perquè inclús
tu pots dir no, mira, escolta, és que jo soc
dissenyador. però estàs segur que ets dissenyador?
Igual ets dissenyador de la interfície, igual
ets dissenyador gràfic, igual ets el dissenyador
del copy, saps? Igual ets un entrevistador que
el que fa és que treu insights per després poder
dissenyar. Hi ha com les... els verticals són
infinits, no? I llavors, a més t'abstraus cap
a sobre, és a dir, a menys concreta és la teva
feina perquè igual, mira, un... UX copywriter,
potser li pot explicar a la seva mare, potser,
no ho sé, no estic molt segur, el que fa. És
a dir, mira, jo faig l'enginyeria d'aquests
textos. És a dir, jo dissenyo què llegirà una
persona quan entren allà. Bueno, bueno, potser
no entens res, no entens absolutament res, però
veus més o menys per on va la cosa, veus que
toca, veus físicament que toca. Però, a més,
t'abstraus cap a sobre? És a dir, a més vas
sortint i ets com aquesta persona que està tocant
mil pals i clar, si ets un generalista ja, que
et vagi bé amb la vida. En el moment en què comences
a sortir cap a dalt, llavors ja és absolutament
inexplicable perquè ja la complexitat del producte
que gestiones per sota és impossible. T'ho puc
explicar tu i segurament ho entendràs, però no
ho entendràs per un tema que comprens el que
hi ha sota. Ho entens per un tema d'empatia,
macho, perquè tu fas el mateix. És que jo vaig
tenir la reflexió, saps allò que diuen en anglès,
que es diu shower thoughts, els pensaments de
la dutxa. Els pensaments de la dutxa solen ser
molt bons, perquè probablement és un dels pocs
moments en què estàs... molt present en la teva
situació i li dones més importància o no tens
tantes distraccions que interrompen la teva cadena
de pensament. I per això solen tenir ocorrències
molt bones a la dutxa. Jo no només a la dutxa,
en altres moments també tinc aquests moments
de claredat de pensament. I un d'ells va ser
el de per què passa això? És a dir, vaig pensar,
està relacionat amb el tamany de l'empresa?
És a dir, la gent que treballa en una gran empresa
Se li dona millor poder explicar el seu títol
o el seu rol a l'empresa més que a les empreses
petites? I dic, no, perquè he posat l'exemple
d'una persona que treballa a IBM o HP i és fàcil
que pugui explicar el seu rol. Jo conec gent
que treballa a Salesforce, que treballa a Google,
que treballa a no sé què, i tots tenen com un
rol molt clar. Ho expliquen molt ràpid. Jo em
dedico a això. Però després vaig pensar, dic,
però després en empreses molt petites també passa,
no? Per exemple, el que deia abans, no?, el d
'un botiguer de barra. Hòstia, agafa una farmàcia,
qualsevol. Està clar què fa, no? Tampoc és una
cosa que depengui de l'eix producte versus serveis.
Perquè pensàvem, calla, potser és perquè jo estic
en serveis. I aleshores la gent que té, que ven
peres, val?, doncs el seu producte és la pera,
no? Bueno, no ho han entès, no?, però vull dir,
ara m'ha sortit aquí la broma dolenta, sense
voler. Vull dir, si tu tens un producte que és
una pera, és fàcil, ven peres, no? I llavors
dius, ja, però és que els serveis també són molt
fàcils d'explicar, no és que jo no ho sàpiga
explicar perquè jo faig serveis, no, perquè tu
vas a un advocat i et dirà, sóc un advocat, ja
està. Doncs aleshores tampoc és tan difícil,
no? O una cirurgiana, no sé, qualsevol altra
persona que estigui donant serveis. Però què
passa? Jo crec que té a veure amb que nosaltres
estem o en el món digital o que la tipologia
de les nostres empreses és molt més multidisciplinar.
El que deies tu, la capilaritat del tipus de...
tasques que has de fer en una empresa 100 % digital
o 80 % digital, és molt diferent. Perquè l'empresari
de barri també ha de fer totes aquestes coses.
El que passa és que potser les fa a una diferent
escala o no li dona visibilitat ni importància.
L'empresari de barri ha de mirar contractes,
ha de fer facturació, ha de pagar hisenda, ha
de contractar gent, ha de fer fora gent. Ha de
fer un mínim de màrqueting, ha de fer branding,
però és veritat que segurament no ho fa a l'escala
o amb la freqüència que ho fem les empreses més
ficades en el món tech perquè estem més exposades
al canvi. Perquè, hòstia, jo igual, o sigui,
jo com a CEO de MarsBased, la meva principal
preocupació és fer que l'empresa creixi, que
vagi cap a dalt i cap a la dreta en termes de
gràfiques de creixement, facturació i benefici.
Però el meu dia a dia és... Revisa contractes,
revisa qui estem fitxant, parla amb els empleats,
gestiona un projecte, fes allò de màrqueting,
porta el blog, enregistra un episodi del podcast,
ara compra aquest material per no sé què, saps?
Vull dir, reuneix -te amb gent. I ara em pregunto
si és una cosa que ve del nostre sector i clar...
Com fa que aquesta indefinició ens afecti en
com ens relacionem amb la gent? Perquè em passa
molt que nou anys després d'haver creat la puta
empresa encara hi ha gent que em pregunta, però
tu exactament què fas? O què feu? I em rebenta.
No sé si és perquè la gent viu en aquesta permanent
distracció de l'escassedat d'informació que
no té cap tipus de retentiva o és que realment
nosaltres fem massa coses o jo faig massa coses
i dono un missatge confús. No, mira... Fixa't
una cosa sobre el que has dit, perquè crec que
hi ha dos punts interessants aquí. El primer
és, has comentat el tema de les empreses grans.
Llavors, quan estàs en una empresa gran sí que
realment és més fàcil tenir aquesta definició.
El motiu no és l'altre que, si tu et penses,
en el món digital, al final del dia, el teu output
com a companyia i el d'una empresa gran que
fa el mateix que tu, és exactament el mateix.
És a dir, tu amb molt menys, evidentment a una
escala menor, generes exactament el mateix. És
a dir, si et ve un client i et demana un producte
digital, si ve a tu o li demana, m'ho invento,
la Deloitte, doncs el que s'entregarà al final,
home, evidentment el teu serà de molta més qualitat,
però el que s'entregarà al final serà el mateix
a nivell conceptual. Llavors, requereixes dels
mateixos rols. Per tant, què és el que passa?
Com que tens menys gent, evidentment baixes l
'escala, però a sobre també augmentes el generalisme,
redueixes l'especialització. És a dir, segurament
la gent de la teva companyia és més polièdrica
que no pas la gent que treballa en altres llocs,
perquè d'alguna manera interfereixen amb els
caixes negres que els permet especialitzar -se
en aquell vertical molt en concret i pot haver
un dissenyador que només... Mira, a veure, et
poso un exemple. Un cop vaig estar a Londres
en una conferència de producte i me'n recordo
que per la nit, és que érem jovenets llavors,
i per la nit vam anar al lloc que organitzaven,
a fer una cervesa, no sé què, i vam conèixer
uns nois de Typeform, no? I hi havia un equip
de producte, hi havia un product manager. I jo
vaig entrar allà i li vaig dir, mira tio, tu
et dediques al mateix que jo, no? Que guai i
tal, no sé què, tot content. I li vaig dir, tu
quin producte gestiones? I em diu, no, jo estic
al càrrec de l'optimització dels formularis
que tenen una base d'input de text. Va, això
quin producte? Però quin producte és aquest?
Em diu, producte és el que jo gestiono, és això.
Llavors li dic, però serà que gestiones els formularis?
Vull dir, que tens els productes als formularis?
No, no, no, no. El meu producte és l'optimització
com vas baixant i dius però tu tens un equip
crossfuncional per fer això? Estem sonats o què?
Doncs sí, sí, tu! El teu el tenia, no? Llavors,
clar, quin és el meu punt sobre això? És que
potser ara a Microsoft hi hauran més generalistes,
saps? Sí, perquè hi hauran... S'haurà tret com
una capa laboral molt gran... I, bueno, doncs
potser allà hauran de dir, hòstia, qui em fa
el copy? No, xato, avui el copy el fas tu, saps?
Per dir alguna cosa, eh? Per dir alguna cosa.
Però aquest era com la primera part. El mateix
output, capacitat de treball diferent. I la segona
cosa és, i això jo conec a molta gent, que li
passa inclús a mi, jo ho estic treballant i jo...
vull pensar que ho he superat, però crec que
això genera com molta ansietat i com una sensació
d'absentisme social molt gran, de desconexió
amb la societat, quan tu tens clar que tens una
vàlua personal però la societat d'alguna manera
no te la reconeix de manera vertical o de manera
de dir no, és que aquesta persona és tal cosa,
no? I això pot generar moltes inquietuds, no?
De dir, hòstia, tio, és que... És que no sé fer
res, és que sóc un tio inútil aquí, perquè la
societat és incapaç de posar -me una etiqueta.
La societat diu que no sóc farmacèutic, la societat
diu que no sóc un metge, no diu que no sóc un
llenyataire, diu que no sap el que sóc. Llavors,
ostres, és un problema personal molt greu aquest,
perquè et pots sentir molt desconnectat de la
societat, perquè quan tens aquestes converses
que tu dius de dir, hòstia, A què et dediques,
tio? I no ets capaç de donar allà. I és més,
mira, quan les coses et van bé, està ok. Perquè
tu tens la tranquil·litat que socialment et va
bé i que estàs endavant, no passa res. Però quan
estàs en un moment d'impàs, de canvi, d'indefinició
a sobre, ostres, pot ser molt dur, personalment,
perquè et costa molt definir -te. I a l'hora
d'anar a buscar la següent aventura, ostres,
és que no saps per on començar moltes vegades,
perquè dius, però jo què soc, no? Jo què faig?
Per això gran part d'aquests perfils acaben
o ha, tenint un punt d'abstracció en la seva
matèria molt gran, són full stack developers,
i diu, tio, tant et faig el backend com el frontend,
com potser et dissenyo també, d'acord? o són
emprenedors. Perquè, clar, la metadefinició d
'això, a part del... Com és el que tu dius? El
cunyat digital, no? El cunyat de tecnologia són
els experts digitals, no? Això, això, exacte.
El cunyat digital és l'exponent de la indefinició,
no? És que allò ja és a propòsit, no? És un concepte
borrós en si mateix, perquè jo crec que el cunyat
digital ha aconseguit una cosa que jo l'honro
molt, perquè, ostres, em sembla com un concepte
molt, molt interessant, que és el de quan ningú
és capaç d'entendre el que fas, estàs en un
spot molt interessant, perquè li pots prendre
el pèl a molta gent. Llavors, el cunyat digital
jo crec que és la màxima expressió d'aquest
concepte, però més enllà d'això, hòstia... Penso
que és molt difícil a tu explicar -li la societat
d'això i per això molts d'ells acaben sent
emprenedors i crec que és una realitat. És que
per bé que tinguem... No havia caigut mai, i
és veritat, el tema aquest que dius tu, la percepció
de la vàlua que tens com a persona tan ficada
potser en tecnologia o en aquest tipus de negocis
digitals que una... gent que treballa inclús
en certes empreses que tenen un grau d'innovació
i tecnologia que tu vulguis, no et sabrien entendre.
És a dir, jo ara no crec que... O sigui, jo ja
ho saps, vinc de Deloitte i ara treballo amb
Space i tot això, però si ara vingués el DIR,
saps? No estem parlant que és una empresa que
no hagi invertit en tecnologia o que no sàpiga
com va, no s'hagi sabut adaptar. Hi ha exemples
millors, probablement, que el DIR. Però no crec
que pogués treballar allà perquè no crec que
ells valoressin el tipus de perfil que tinc.
Probablement ho valoraria més. El sector tradicional
tampoc ho crec. O sigui, jo ara si em fitxés
Deloitte com a molt, no sé si... Jo tinc dubtes
que em posessin com a gerent. d'alguna àrea,
perquè diuen, bueno, si ja els meus gerents ja
tenen una quota de mercat que han de vendre de
3 a 5 milions l'any, no? Jo no venc això en
MarsBased, saps? Per tant, no ho sé fins a quin
punt es valora això, però hi ha altres coses
que també no acabo de saber poder explicar, que
és, per exemple, la gestió del temps, que jo
crec que donaria per un altre episodi de com
gestiones tu els temps de treballar, no? O sigui,
com expliques tu a la família o als amics o a
l'entorn més proper, el per què un dilluns has
de treballar 10 hores i el dimarts pots treballar
-ne 5 i agafes aquest dimecres lliure però tu
canvies per un dissabte i per què de vegades
tens trucades als Estats Units o no, per què
mai dues setmanes són iguals, per què et pots
permetre fer breaks enmig del dia i, saps? Com
ser tu el teu propi amo en la gestió del teu
temps. Jo crec que és la cosa que més valoro
de... de l'emprenedoria, fent palesa aquella
dita que diu que per ser emprenedor, o sigui,
un emprenedor és aquell que viu molts anys amb
condicions que ningú altre voldria poder tenir
per després poder viure amb les condicions que
ningú té, o sigui, sent el mestre del teu propi
temps. probablement cobrant més del que hauries
cobrat en el teu sector en feines anteriors o,
pràcticament, treballant amb els projectes que
a tu t'agraden, si les coses van bé i amb les
condicions amb les que tu vols treballar. Però
a mi em segueix causant aquesta... No ho sé,
potser sóc jo, que no em s'ha explicat. Potser
perquè li vull donar... molta importància a totes
les coses que faig, perquè crec que sé que no
és igual d'important que jo faci el podcast
de MarsBased i que escrigui el blog que vengui
dos milions d'euros l'any per l'empresa, no?
I crec que la feina principal d'un CEO és la
venda, la supervivència econòmica d'una empresa,
no? El creixement. Però potser sóc jo el que
li poso molta importància i el que dèiem, no?
El senyor o senyora que ven peres diu, doncs
jo venc peres. Però, Àlex, i sé que avui és el
dia del drama, que no anava ni l'àudio ni el
vídeo, i anem tard i sé que has de marxar, però...
És que aquest punt, i aquesta expressió anglosaxona
que amb gran poder ve gran responsabilitat, no
sé si l'he traduït molt bé, però... Però no
és d'Spiderman, això, tio? No ho sé, ja no sé
d'on és això, no sé d'on és. Jo diria que és
d'Spiderman, cabró. Digues, digues. Però és anglosaxona
o no, llavors? Sí, sí, sí. I és veritat. No és
menys certa. Però vull pensar que no tothom li
posa a la part laboral un pes tan important a
la vida i a vegades és millor que et diguin Ei,
et guanyaràs bé la vida fent això. Fes això.
I tu ja d'alguna manera tens com una manera
molt clara d'omplir el teu calendari, que d
'altra banda fer -ho al revés, que és que tu
te l'has d'omplir, perquè això és una feina
en si mateix. I quan dic te l'has d'omplir
vull dir que t'has de buscar la feina. Jo al
final penso que hi ha moltes coses que si mires
de la gent et descriu molt. qui és, no? Abans
deien que per dir -me qui ets ensenyem la teva
llista de l'iPod, a mi em sembla com per dir
-me qui ets ensenyem el teu calendari ensenyem
com passes el teu temps i veuràs molt clarament
com és cada persona, no? Però de fet aquí, i
torno al que deia abans a mi no sé quina conclusió
en trauries veient que jo cada setmana tinc diferent,
tinc setmanes com aquesta setmana que tinc reunions
de nou a nou perquè ens entenguem i hi ha setmanes
en què tinc dues reunions en tota la setmana.
Potser també explica que soc una persona bastant
caòtica i anàrquica, però és veritat. Si mires
el calendari d'una persona, estic d'acord que
pots fer una radiografia, i sobretot les persones
que no entenen tan bé. La resposta depressiva
a la teva pregunta seria que et diria, si tens
aquest calendari tan indefinit, és que no ets
ningú, però la bona resposta és que, Igual com
Spiderman, ets un superheroi, Àlex.