Estem a l 'aire, Àlex, estem a l 'aire. Quina
il·lusió, tio. Cago en Déu. Tu ets més un tio
de... de retros o de plannings? Hòstia. Qui m
'enxampes, tio? Mira que és divendres, eh? Semblaven
aquesta setmana xunga que hi ha hagut... Hi ha
hagut aquesta setmana del pont de desembre que
ha tingut tres dilluns i tres divendres, si t
'hi pares a pensar. Estic superdesconcertat,
saps? Cada dia m 'he llevat pensant que era un
dia diferent de la setmana, saps? O sigui, ahir,
que era dijous, jo vaig pensar que érem dissabte,
vull dir, he estat tota la setmana desconcertat.
Sobre si soc més de planning de retros... He
d 'admetre que m 'agrada molt planificar, però
després no li foto ni cas als plans. Surt d 'aquestes
persones que li agrada fer llistes de coses i
planificar... No, però no per seguir el plan,
saps? Sinó segurament per bolcar en paper o en
qualsevol eina el que tinc al cervell i quan
ho faig les coses comencen a cobrar una miqueta
més de sentit i entendre les coses. I després
no segueixo el plan. jo crec que és una mena
d 'autoajuda i retrospectives no em faig mal,
no em faig mai a nivell personal a nivell d 'equip,
per exemple crec que n 'hauríem de fer més sobretot
quan les coses van malament quan les coses van
bé crec que les retrospectives no ajuden tant
Però no, a nivell personal ja et dic, una miqueta
de planning, però per treure -m 'ho del cap segurament
per volcar -ho, per entendre una miqueta més
les coses i per buidar espai ample de banda mental.
Tu què tal? Et contestaré, d 'acord? Això espero.
Però puc posar... Cabron. Per respecte, per respecte
a l 'Àlex, sí. Gràcies, eh? Però... Puc posar
una xinxeta per obrir com la nostra secció de
denúncies ciutadanes, sisplau? Vinga, va. Quina
és la denúncia ciutadana de la setmana? És que
ho has mencionat i és que no ho puc evitar, d
'acord? O sigui, no ho puc evitar, Àlex, no ho
puc evitar. Espera, hem de començar a posar seccions
al programa o què? Perquè no en tenim cap, de
moment. Però aquesta comença a ser bastant recurrent,
eh? La denúncia ciutadana. Aquesta i la del Marc
de disclaimer, jo no sóc X. Saps? I que també
és una cosa que surt cada dos per tres. Però,
no, no, si no ens comencem a inventar seccions,
com fan el Nadia Saber Nada, ja està, cada dia
fem una secció diferent. Però, bueno, ho digues.
Com? Jo, secció de denúncia ciutadana, em podria
fer un podcast ja solament, eh? Li diríem el
podcast de la doble moral. Per què? Explico.
Endavant. I aquí ve la denúncia ciutadana de
la doble moral que has tret. I no dic que siguis
tu, però has tret el punt i m 'ha fet molta gràcia.
I el punt és el següent. Amb els ponts i amb
els festius, la gent mai està contenta. I és
que aquesta conversa me l 'he trobat diverses
vegades aquests dies. Quan un festiu cau amb
dissabte, és una puta merda de festiu perquè
cau amb dissabte. Però quan cau amb dimecres...
És una puta merda de festiu perquè durant aquella
setmana no treballa ningú i llavors hi ha ponts
per dreta i per esquerra i és una setmana poc
productiva i aquí els espanyols som els especialistes
en fer festes i bla, bla, bla. No dic que ho
siguem, estic creant la narrativa. Jo crec que
al final els espanyols som els que més treballem
a nivell de país, més hores i menys projectem
que treballem cap a fora. No ens sabem vendre
bé, d 'acord? Aquesta és la primera denúncia
ciutadana. I la segona denúncia ciutadana és
que, i és que ho sento, però és que amb això
ja toca el tema dels Nadals, eh? No sé si t 'hi
has trobat que hi arriba un moment de l 'any
en què algú diu, hòstia, tu, cada any foten les
llums de Nadal més d 'hora. Hòstia, quin derrotge
energètico. Quines ganes d 'entendre una festa
consumista que no és nostra, bla, bla, bla. Molt
bé. I per altra banda, vas per un carrer que
no té llums i et trobes el mític que et diu home,
quin carrer, que pobre està aquest carrer, que
poc el cuiden, saps? I llavors et diuen, filla,
és que no ho pots tenir tot. Però és que jo saps
què passa? Estic trist, tio. Estic trist amb
la societat. Per què? Perquè no hi ha gent que
em digui Hòstia, macho, com mola això, tu. Que
ben fet que està això, tu. Que content que estic
per això altre. No, tot és dolent. Sempre critiquem,
tu. És una merda. Però ara anem a la retro, d
'acord? Trec el pin, ja. S 'ha acabat la secció
de... Puc contestar molt ràpidament a les tres
coses? Oh, per favor, m 'encantaria. 1. Els espanyols
són gent que treballa molt. I qui digui el contrari
és que no ens coneix. Per tant, trenquem una
llança aquí a favor dels espanyols que tenen
aquest estereotip de merda. Segon, el tema dels
llums de Nadal, si ho fos per mi, les trauria
totes, però vull dir, lliga molt amb el tema
que tenim una cultura en la qual la queixa és
l 'esport nacional olímpic. Jo visc amb una màxima
que és que si no formes part de la solució, formes
part del problema. Quan comences a pensar en
això, veus qui és útil per la societat i qui
no, saps? Vull dir, totes aquestes actituds de
merda, de gent que només es queixa, es queixa,
es queixa, no proposa cap tipus de solució. I
això en tronca amb la tercera, amb el tercer
punt, eh? La doble moral. Vull dir, és una cosa,
és una cosa que a mi també em rebenta moltíssim,
eh? Tot això de dir exactament aquest mateix
exemple. És molt bo, eh? Però tu veus amb tota
la gent que diu que, no sé, és que pots pensar
en 50 altres exemples sobre, ai, mira, com tirant
la pasta amb el futbol, no sé què, no sé quantos,
després què fas? Apunta els teus crios a futbol,
saps? No ho perpetuis. I no els hi compris el
FIFA, no els hi compris la samarreta del Barça
i no els portis al Camp Nou, saps? Vull dir...
o una cosa o l 'altra, saps? Però veig que quan
comences a identificar tots aquests patrons a
la societat, et converteixes en una persona tan...
et converteixes en el puto gringe, saps? I jo
sóc un gringe d 'aquests, sóc un abuelo cascarrabies
dintre del cos d 'una persona semijova, perquè
no paro de veure patrons de merda en la gent
que normal que estiguin instal·lats en anar profunda.
pseudo -depressió, perquè és que ho veuen tot
malament, no fan més que queixar -se, no troben
solucions i viuen, bàsicament, anegats en la
seva pròpia mediocritat, saps? Vull dir, llavors,
escolta, la vida de tothom és molt dura, però
queda't la teva merda per tu, saps? Vull dir,
o queda -te -la per tu i pel teu psicòleg, però
no vagis per si en merda porai perquè... tampoc
sóc un oso amoroso i vull que la gent vagi repartint
amor, com probablement tu voldries fer, i que
tothom digués, oi, que maco que és això, i que
bonic, i tot és preciós. No, però, hòstia, quedem
-nos amb el terme mig, saps? Perquè sembla que
tot està malament, i dius, tio, ja en parlarem
d 'això algun dia, de com la societat, per exemple,
dono una idea d 'episodi per l 'any que ve, o
sigui, per la segona temporada, que és la de
per què la societat ara està molt millor que
fa cent anys. Però és que hi ha tanta gent que
creu al contrari, Marc, que és esfereïdo. Vull
dir, realment trobo que és molt problemàtic que
la gent pensi això, saps? En fi, i aquí tanco
el parèntesis. No, és que, tio, és que és molt
bona, joder. O sigui, tota aquesta gent... Els
convidaria que llegissin un llibre d 'història.
De veritat, eh? Quan YouTube no funciona, sembla
que el món ens digui alguna cosa, no? Llavors,
és com... No a WhatsApp, no a WhatsApp. Ajuda,
vull dir. Sí, és com... No sé si l 'has vist,
segur que l 'has vist, el de Louis C .K., el
de Everything is amazing and nobody is happy.
Sí. Em sembla com la crítica estilutadana més
bona que s 'ha generat en un curt de 10 minuts.
És absolutament brillant. Però, en fi, jo d 'això,
o sigui, d 'aquesta temàtica... En faríem una
temporada, eh? Sí. Sí, sí. De fet, hi ha una
pàgina que és... Mira, tio, és d 'aquelles coses
que... Va, tio, et faré un regal de Reis. Igual
la coneixes, eh? No sé si coneixes una pàgina
que es diu... Bueno, ho vaig a traduir en català,
però a l 'Arxiu dels Pessimistes, que va començar
com una compte de Twitter que es diu The Pessimist
Archive. No la conec. Tio, fotre'm un vistazo.
O sigui, bàsicament... T 'explica, des d 'un
punt de vista històric, cada invent en el seu
dia, com la gent es posicionava d 'una forma
molt reactiva contra aquella cosa, no? I, jo
què sé... tonteries com que les bicicletes produïen,
o sigui, el serrampió a les dones, saps? Jo què
sé, coses d 'aquestes, saps? És brillant, és
brillant. Ho recomano absolutament a tothom.
Però, ara, si vols, ja podem tancar la secció
de crítica ciutadana, que està bé, vull dir que...
Després de uns minuts estaria bé, sí, sí. Estaria
bé, estaria bé. I tornem a la pregunta de si
soc més de retros o més de plannings, no? Llavors,
en aquest aspecte, jo crec que quan has mencionat,
i clar, ara serà molt difícil per una persona
que ens escolta, tornaré a recordar el que tu
has dit, però jo faré una mica de memòria, perquè
si no tampoc m 'ho recordaria, però com que m
'ho he apuntat perquè jo també sóc de fer llistes,
és més, jo crec que jo en si mateix sóc una llista,
A mi també m 'agrada molt baixar els meus pensaments,
o sigui, jo sempre he d 'anar amb una llibreta
o amb el mòbil per les notes a la mà, perquè
si no, a part que la meva memòria és nefasta
i no aguanta més d 'un pensament i mig a la vegada,
llavors necessito apuntar -m 'ho, perquè si no
se m 'oblida. I em passo tot el dia generant
petites idees que després no se deixen absolutament
per res, però que en el moment em sembla que
he d 'apuntar. Llavors, m 'agrada molt fer plans,
també soc com tu, que poques vegades els executo.
Jo crec que al final això ens ve com natural
a tothom. Tothom vol fer maratons quan està assegut
al sofà després d 'haver -se fotut un entrecot
de 750 grams. Llavors, a tots ens agrada com
projectar aquella imatge. I és aquest concepte
que hem mencionat moltes vegades, que a mi m
'agrada molt, que és aquest concepte de... No,
tio, o sigui, tu no vols ser ric, saps? Tu vols
les conseqüències de la riquesa, és a dir, tu
vols el llate, el cotxe, la casa i el caviar,
però no vols passar... No vols els paparazzis,
no vols... Exacte, els problemes de gent rica.
Bueno, els problemes i sobretot el camí que ha
tingut que seguir per ser -ho. Molt pitjor, molt
pitjor, evidentment. I quan dic el camí vull
dir l 'esforç que li ha costat arribar allà,
no? És a dir... Està estudiat què s 'ha de fer
per ser ric. És a dir, no és tan complicat. El
problema és que és difícil. És a dir, és dur.
És un camí que no és agradable. I quan vull dir
agradable, vull dir que no és... Bueno, que no
et ve natural. És com la marató després del dinar
de Nadal, no? Que tots volem fer maratons. En
aquest sentit, és molt més fàcil fer plans que
no parar a pensar què ha sortit malament, no?
Però a mi les retros m 'agraden, també, sí, això
de retro, i això que has dit al principi, que
aquest no tenia recerca, home, una miqueta recerca,
xato, una miqueta sí que tenia, jo crec. Jo no
he fet res de recerca, vull dir, jo sé que venim
a fer retrospectiva de la temporada 1 de Focaterra,
portem 14 minuts puntificant sobre retrospectives
i plannings, i denúncia ciutadana encara no...
Però, bueno, no he mirat res, eh, ni una estadística
ni res, o sigui que tot està a les teves mans,
Marc, com sempre. Doncs va, espera, va, va, va.
Vols que li posem una mica de data a l 'episodi?
Vinga, va. Vinga, va. Jo parlaré de sensacions,
saps? Si no, jo faré cunyadisme màxim. Vinga,
va. I diré, bueno, jo crec que he anat per aquí,
he anat per allà, però vull dir, és que no tinc
ni una dada. A modo de pregunta, va, a modo de
pregunta. Va. En els últims 30 dies, quantes
escoltes creus que ha tingut aquest podcast?
Ni puta idea. És que no m 'atreveixo ni a aventurar
-me. No, no, no, no. És que no tinc ni idea.
Els últims 30 dies. A veure, calculant... Vaig
a fer números ràpids, eh? Si anem a... Crec que
estàvem per sota d 'un centenar d 'escoltes per
episodi. Tenim quatre episodis per més. Haurien
de ser 400. Més els acumulats d 'episodis anteriors,
quedarem tenint uns 50 episodis. Posa -li 10
per cada un. 500 per 400? 900? A veure, és cert
que aquesta resposta hagués sigut bona, igual...
cap allà al juny. Però recentment aquest podcast
està agafant embrenzida. I cada cop ens escolta
més gent, i és interessant. I mira, en els últims
30 dies ens ha escoltat exactament el doble del
que has dit, 1 .861. Cosa que és interessant.
Està molt bé. Està prou bé. Ens podem sentir
molt orgullosos. I més o menys, de mitja, quants
seguidors creus que tenim? Que és un seguidor,
exacte. Perquè en podcast és un concepte molt
eteri, el del seguidor. Clar. Com es mesuren
els seguidors en el podcasting? És molt complicat,
perquè l 'única plataforma que pot dir qui t
'estàs seguint o no a dia d 'avui és Spotify.
Correcte. Bueno, no, en realitat no. O sigui,
totes les plataformes que tenen un player natiu
poden... Perquè tenen la funcionalitat de subscriure's.
Apple també et pot subscriure al podcast. Sí
i no, perquè... O sigui, tens raó, evidentment,
però per què ho he dit? Ho he dit perquè quan
tu mires aquestes estadístiques, les mires des
del teu podcast host, d 'acord? Sí. Llavors,
en el nostre cas, per exemple, Apple i Google
no comparteixen aquestes dades a nivell d 'Api.
Llavors... No, però pots entrar al seu dashboard,
a veure -ho. Clar. fer la suma a vegades no és
el més òptim, però... No, no, és una puta merda,
està clar. I hi ha gent que fa servir players
molt raros, no? Llavors, quina és una bona mètrica
per treure això? Doncs una bona mètrica és dir,
vale, en les següents 24 hores de publicar un
episodi... quina és la mitja dels últims 10 episodis
d 'Escoltes que tens. Perquè llavors això, saps
que és gent que més o menys està subscrita en
el teu episodi i es descarrega directament al
capítol. Que no vol dir que l 'escolti, eh? Que
no vol dir que l 'escolti, vol dir que se 'l
descarrega. Aquesta és l 'altra merda, saps?
Que menys que faci servir un... player que estigui
basat en de fet si no està basat en JavaScript
crec que no hi ha cap manera per saber si la
gent ha escoltat l 'episodi perquè el trigger,
el comptador s 'activa només quan seran descarregat
i la majoria d 'aquestes plataformes descarreguen
de manera automàtica aleshores que tu li donis
play o no jo crec que ja segons la plataforma
ja no compta i que hagis escoltat un segon o
300 segons o una hora Conta exactament el mateix.
Per tant, és una puta merda el tema de les estadístiques.
I és el fet que, una mica del que parlàvem de
l 'altre dia, del fet d 'estar basat en RSS,
el concepte de streaming en el podcasting no
existeix. No. Llavors, es fa complicat. És una
indústria curiosa. Quants subscriptors tenim?
No ho sé. 120? Aquí t 'has anat, aquí t 'has
anat, al voltant dels 50, segons el... Ah, collons.
Jo hauríem pujat, tio, quina decepció, eh? O
sigui, tenim gent que ens estima i poca gent
que ens estima molt, però hi ha alguns. I tenim
escoltes a llocs bastant remots. Hi ha algunes
que em fan bastanta gràcia. Recordo que teníem
rellotge Bolívia, no? O sigui, algo que ens escolta
de... Als Estats Units tenim algú, sí, que em
consta, hi ha gent que ens escolta als Estats
Units. Alemanya, són d 'algun país nòrdic, i
recordo, potser ara m 'equivoco i patino, però
recordo que era com Bolívia. Potser, hòstia,
no, espera, que potser m 'estic confonent que
vaig mirar l'Spotify Rap del meu grup de música
i crec que Bolívia venia d 'allà, saps? De pal·liar
algú a Bolívia que està escoltant pancatalà.
Bueno, potser és la mateixa persona que ens escolta
a Focaterra. No, en tenim alguns de Mèxic, però
aquests ja sé d 'on venen. O sigui, són coneguts,
aquests. Són de la teva màfia, no? Deuen ser
contactes teus, tio. Són de la màfia mexicana.
Tenim molt a les costes americanes, també és
veritat. Sí. I alguns afortunats de les Canàries.
Però... Però... Sí, no... O sigui, tenim molta
variabilitat a nivell d 'escoltes. Va, més coses,
va. Sortim una mica de la data, que això no t
'ho tens que preparar. Què hem après? Què hem
après, Àlex, en aquests últims episodis? O en
aquest any? Aquí volia anar jo, perquè hi ha
coses... O sigui, una de les coses que m 'ha
portat el tema del podcasting, i ara que porto...
Mira, a finals del primer trimestre de l 'any
que ve portaré tres anys fent podcast, eh? Amb
diverses iniciatives. I aquest és el quart podcast.
Començo. És que... com tot, eh? Vull dir, les
dades et donen una visió sobre la qual tu pots
construir coses, però després hi ha dues coses
més. Hi ha una que són sensacions i una altra
que és les dades que són qualitatives, no quantitatives,
que aquestes costen molt de mesurar. I les sensacions
les deixem de banda, podem entrar després en
temes sensacions, perquè crec que també és molt
important. Tu saps si... Un podcast va de pujada
o va de baixada per dades qualitatives, però
també per sensacions. Però, per exemple, a mi
el que m 'agrada molt d 'aquest podcast és la
qualitat de la gent que ens escolta. M 'explico,
hi ha podcasts i altres iniciatives que tenen
moltíssim tràfic, jo també he fet coses com molt
tràfic o molta afluència de gent. però és que,
clar, sona lleig dir que la qualitat no és la
mateixa, la qualitat de gent, però digue -li
el perfil de gent que ens escolta, crec que aquí
a Focaterra és un perfil molt afí al que fem.
Hi ha gent que està molt per sobre del que tu
i jo fem sumats, Marc, o sigui que tenen perfils
com d 'inversors, d 'emprenedors, emprenedores,
directius, directives, molt... molt per sobre
del nostre nivell i que ens escolten. I a mi
això em causa molt de respecte. Molt de respecte
perquè penso en les tonteries que diem tu i jo
cada setmana, les fotudes de pota que fotem,
i com d 'alguna manera discutim de coses que
donem la nostra opinió, perquè al final això
és un podcast d 'opinió, no és de facts, no és
de fets, i penso què deuen estar pensant aquesta
gent. que jo respecto i admiro, i en canvi m
'escolten a mi al podcast, o ens escolten els
dos, no? I dic, hòstia, a mi això em causa, ja
no parlar, em faig molt pesat amb el síndrome
de l 'impostor, però em causa a posteri. Quan
gravo, no, no hi penso, no en soc conscient d
'aquest tipus de coses, però quan jo l 'escolto
cada dilluns al gimnàs, penso, dic, hòstia, que
hem parlat aquí d 'intel·ligència artificial?
O jo què sé, hem parlat de... del que sigui,
quan parlàvem d 'operacions, logística i tot
això, me 'n recordo temes d 'Apple i tal, i vam
dir, tio, import -export i tot això, i ens escolta
Jordi Prius, que és un expert en aquests temes,
i dic, què deu estar pensant en Jordi Prius?
Deu pensar, mira aquests dos gamarussos, saps?
Se 'ls escapen les coses més òbvies, no? I aquesta
és una. L 'altra cosa que... que m 'ha ensenyat
aquest podcast i per la qual estic molt content,
és que és un format, per exemple, que jo no havia
explorat mai. Jo, totes les coses que he fet,
sempre he estat host únic, si et fixes a Startup
Grind, al podcast de Mars Base, i tot això, i
reconec, o sigui, m 'he adonat d 'una cosa, que
és que els podcasts que tenen més d 'un, com
es diu en català un conductor de podcast, més
d 'un presentador, diguem, els que tenen més
d 'un, em puc escoltar diversos episodis seguits.
En canvi, els podcasts que tenen un presentador
no puc escoltar més d 'un episodi seguit. Et
dono exemples. 20 Minutes for Sea, és un dels
meus podcasts preferits. Harry Stebbings, boníssim.
Entrevista de 20 minuts a Venture Capitals. Però
és que m 'escolto un episodi, m 'ho passo molt
bé i dic, ja prou. En canvi, episodis, o sigui,
perdó, podcasts de dos presentadors, el Nadia
Sabenada, com deia, el My First Million. el podcast
d 'Itnig, l 'All in Pod. Se m 'acuden molts més,
eh? Me 'n puc posar tres o quatre seguits, però
no passa res. Per què? Perquè és que com que
cada episodi és diferent, perquè amb un parla
més un, amb un l 'altre, són com una recepta
que cada episodi va canviant i es va fent diferent,
no? I em resulta molt més lleugès d 'escoltar.
I he pensat que dic, hòstia, aquí... I m 'ha
tocat una miqueta la... la vena perquè penso
que en el podcast de Mars Face, per exemple,
em trobo molt sol fent de presentador del podcast
i aquí comparteixo aquest sentiment. Em trobo
molt sol i de vegades em desmotivo el fet d 'aquest
de tenir, hòstia, només està jo, només un que
tira del carro i com dir -ho, també trobo que
acaba entrant sempre en la dinàmica de fer el
mateix episodi i llavors dic, hòstia, és que
potser el que hauria d 'incorporar Potser no
en tots els episodis, però sí posar més el format
aquest d 'intercanvi, de posar dues persones
al mateix nivell i anar -se rebotant temes o
discutint un tema i tot això, més que el format
d 'entrevista que punt 3, i aquí tanco ja, format
d 'entrevista està trilladíssim, tio. Estic fins
als collons del format d 'entrevista, saps? Estic
fins als collons. Porto 10 anys fent entrevistes,
eh? Però veig que és el fàcil. Avui en dia tothom
que comença un podcast pensa en fer entrevistes.
L 'última setmana m 'han contactat 3 persones.
Molt top, eh? Però molt top, del pal. Bueno,
vaig a començar un podcast, o vull començar un
podcast, estic pensant que faria entrevistes,
i jo he pensat, dic, mare de Déu, és que ni l
'escoltaré. O sigui, et respecto, t 'admiro,
m 'agradaria sentir el podcast, però no vull
sentir més putes entrevistes. Vull dir, no vull
sentir més putes entrevistes de gent que comença
ara a fer entrevistes. Entrevistes d 'això, no?
De Harry Stebbings, de Tony Menezes, són boníssimes.
Però clar, el tio porta molts anys fent entrevistes,
es prepara molt bé. Ara bé, una persona que ha
de començar, no vull veure el camí d 'una persona
que aprendrà a fer entrevistes en un podcast.
És que entrevista és un art, eh? El toro es noble,
eh? T 'ha quedat una frase d 'aquestes de barra
de bar, saps? Entrevista és un art, ho has deixat
aquí flotant. Tu què has après, tio? Ho has deixat
aquí flotant. És que és d 'aquells moments en
què has de tirar com, saps, el mític tòpic de
futbolístic, quan la conversa... Exacte, que
la conversa ja... Sí, tio, sí, seran 90 minuts
molt durs. I arriba un moment que la conversa
ja no dona per més, saps? I llavors has de començar
a tirar d 'obvietats i és aquell moment, no?
I és el de, hòstia, les entrevistes. No, però
és que és veritat, hòstia, entrevista és complicat,
no és fàcil, perquè has de treure com la millor
cara de l 'altra persona i no fer un bon episodi
d 'entrevistes sol passar com amb la feina. Generalment
no és culpa de l 'empleat, sinó del seu mànager
que no... ha sabut trobar -li el lloc 100 % d
'acord però és un punt mira, jo crec que un dels
superpoders més grans que una persona pot tenir
i jo no tinc però m 'agradaria és el de ràpidament
entendre en una persona en què és millor que
tu i saber aprendre molt ràpid d 'allò És a dir,
treure -li com el suc molt ràpidament d 'allò
que aquella persona és millor que tu. És una
cosa molt complicada, molt difícil, però molt
difícil. I veig gent, i conec gent que ho sap
fer. A mi em costa. És a dir, una persona que
parla amb algú i s 'avorreix no és culpa de que
l 'altra persona és avorrida. És culpa teva que
no has sabut trobar la palanca correcta per empotxar
-la. Segur que aquell tio és fascinant en alguna
dimensió. Aquell tio o aquella tia, òbviament.
Què he après? Perdó, és que no vull divergir.
És cert, Àlex. Jo subscric absolutament totes
i cada una de les paraules que has dit. 100%.
Jo hi ha una cosa que la portava pensant ja des
de feia temps, eh? I és que... I perdó, petitet
cinxeta, en el moment en què part digues el tema
de les entrevistes, la gent ho fa... perquè és
la manera més fàcil de fer créixer un programa.
Això també és veritat. I anem a trencar un...
No sé si al final és una pedra, una llança o
una espasa. Mai me 'n recordo, però anem a trencar
una llança. És la manera més fàcil de fer créixer
un programa. Perquè tu i jo aquí, les palanques
que tenim són limitades, diguem. És difícil.
No és senzill fer -lo créixer. En canvi, si tens
algú que ve de fora, Sempre estàs capitalitzant
audiències diferents i són gent que pots portar
cap a dins. I al final això va... És més fàcil
per fer -lo créixer, si aquesta és la teva mètrica
principal. A veure, no és que hagi après, però
jo amb aquest programa, en aquest show, digue
-li com vulguis, en aquest podcast, em sento
extremadament afortunat per diverses coses. La
primera... això et sonarà una obvietat i ja em
diràs, ara tio, però això ja ho sabies. I és
per haver -te conegut. I a què em refereixo?
A què em refereixo? O sigui, jo la relació que
tenia fins abans amb tu, no et diré que era més
superficial, però era més distant. És a dir,
he conegut una dimensió diferent de l 'Àlex i
una que m 'ha agradat molt en a mi, vaja. T 'he
descobert des d 'un punt de vista que no coneixia
i que ni no sé si molta gent coneix. Perquè jo
sempre que et veia, i això t 'ho he dit diverses
vegades, quan tu penses en algú sempre generes
com una imatge mental d 'aquella persona. Jo
sempre et veia com anar allà, i sé que havíem
quedat mil vegades els dos per fer una cervesa
tu i jo un bitxí, però sempre et veia com anar
al pedestal, no sé, anar a l'Startup Grind, parlar
amb un emprenedor de superèxit, i sempre eres
com aquesta més figura pública, menys accessible.
I he conegut com una cara molt més accessible
teva, no? I per altra banda tinc una cara molt
constant. És a dir, hòstia, hem gravat cada setmana,
eh? De manera incessant. I jo pensava... I jo
he gravat des de tres ciutats diferents, també.
Com a mínim. És una bogeria. No hi ha molta gent
que tingui aquesta capacitat de sacrifici. I
jo tenia dubtes amb tu, eh? Perquè no és allò
que... Vaig muntar un podcast amb, no ho sé,
com amb el meu col·lega del col·le, que sé que
no ho fallarà perquè ha estat allà 20 anys amb
mi, perquè al final tampoc té res a veure, i
cony, tu i jo fa molts anys ens coneixíem, però
tampoc fa tants, i tampoc teníem una relació
tan profunda. Llavors, per mi això era una incògnita,
de dir, hòstia, tio, si faig això és per llarg
plaç, no?, i perquè, ostres, i vull treure valor.
I poc m 'esperava que, Fins a cert punt, inclús
has sigut tu el que moltes vegades també... Hòstia,
pues ha tirat el carro... Ara, no diré que has
fet la recerca, d 'acord? No, no, i feina tampoc,
vull dir, feina ja saps que he fet molt poc.
He fet la mínima, tio, per fer... Però la de
la constància... No, però és molt important aquesta
perseverança. I d 'altra banda, també hi ha una
cosa a nivell de retrospectiva que m 'ha agradat
molt i és que a poc a poc no sé si t 'has adonat
que... els episodis han anat agafant una certa
personalitat. I quan dic personalitat vull dir
que hem trobat el nostre to i la temàtica, perquè
potser al principi sí que és cert que ho volíem
enfocar molt, però després era, bueno, doncs
escolta, comences parlant d 'una cosa i aquest
tema et porta a l 'altra i això et fa recordar
l 'episodi 3 i d 'aquí saltes al 8. I hi ha hagut
temàtiques molt recurrents, però a poc a poc
hem anat trobant una veu que és molt particular
i és fins aquí on crec que pot encaixar més.
I és allò de no vulguis ser qui no ets, sinó
que al final projectant -te com des d 'un punt
de vista molt sincer i molt humil, és quan la
gent potser té interès en escoltar -te. I és
quan... projectes des d 'aquest punt de vista
de la vulnerabilitat i dir, mira, tio, aquest
sóc jo, saps? I ja està. I si no ho saps, doncs
no ho saps i ho dius, no? I dius, mira, ja fas
com... Però és el disclosure abans, no? Dius,
tio, el que vaig a dir ja està a punt de ficar
la pota, però la meva opinió és aquesta. Més
que escoltar com l 'expert més expert del tema,
que al final això està bé, però per això fes
una entrevista, saps? I vés a buscar l 'expert.
Estic d 'acord, i aquí dos apunts. Un, gràcies
per les floretes. Crec que la constància de perseverança
és una cosa que, si et dediques al contingut,
no pots no tenir. Mira, l 'altre dia vaig entrevistar
el Jaime Novoa de KeyFund i el Bernat d 'Itnig,
i el Bernat va dir una frase boníssima, o sigui,
confirma el que jo ja sabia, que és el de...
Crear contingut, o sigui, ha de tenir una cadència,
no? I no pot ser que, si el teu podcast és setmanal,
aquella setmana no pot no sortir el podcast.
Vull dir, ha de ser com una llei de la física.
S 'ha de complir cada cop, saps? No pot ser que
demà no surti el sol, saps? El sol sortirà. El
podcast ha de sortir. És com un diari, no? És
com un diari. El diari demà ha de sortir. La
Vanguardia i el periòdico no es plantegen que
demà potser no surt el diari. No, no, ha de sortir.
Tu has de donar per fet que ha de sortir. Per
tant, fes -t 'ho com vulguis. millor o pitjor
qualitat, però ha de sortir, perquè la gent està
acostumada a això. I en aquest respecte entenc
que tinguessin els teus dubtes i jo també els
tindria perquè, no tant per no conèixer una persona,
sinó perquè arriba un cert punt en què, tant
tu com jo, tenim unes agendes bastant complicades
a nivell de feina, aleshores, clar, o això passa
a ser una prioritat número 1 i t 'ho poses al
calendari i, com jo he dit, cada setmana jo tinc
aquest forat reservat. I el dijous de, crec que
el tenim de 10, mitja, o de les 11, de 11 a 12,
està allà i és inamovible. Per tant, és l 'única
manera de fer que això passi, és posar -ho com
a prioritat número 1, com si això fos feina,
com si això fos una cosa que ho has de fer sí
o sí, si no, no succeeix. I aleshores, t 'has
de forçar a fer -ho per un motiu molt clar, d
'acord? Per dos motius. Un és, les ratxes funcionen,
el contingut és acumulatiu, i vulguis que no,
la gent s 'espera que hi hagi un podcast cada
setmana. i si no el deceps. Però el segon és
encara pitjor. El segon és encara més fort. Jo
crec que és el de... És com el... Coneixes l
'efecte rebot de les dietes, no? Si una setmana
pares un podcast o una cosa que portaves dos
anys fent cada setmana, no pares per una setmana.
Acabes parant per cinc o sis o vuit setmanes.
I després costa horrors tornar -hi. T 'ho dic
perquè a mi això m 'ha passat amb el podcast
de Mars Face o amb altres iniciatives que tinc
a nivell personal. Fa dos anys o tres vaig començar
a fer codi cada dia i portava molts mesos fent
una miqueta de codi cada dia i de cop i volta
ho vaig deixar i potser vaig estar cinc mesos
sense tornar a fer codi. Afecta rebot perquè
estem programats així. Per tant, sí o sí, la
perseverança és una cosa que funciona. Diré més.
Fins i tot... L 'emprenedor o emprenedora més
mediocre pot acabar vivint pel seu compte, vivint
bé, només per ser perseverant i estar allà, sí
o sí, durant anys i anys i anys i anys posant
-hi feina. No sé si tindrà molt èxit, no es convertirà
en ric o rica, però sí que podrà viure del que
fa. Clar, jo això ho he vist, tio. El febrer
farà nou anys que cada mes fem un esdeveniment
de Startup Grind a Barcelona. O sigui, no ens
en salta ni un més mai. Ja també tenim newsletters,
que tirem gairebé, o cada setmana o cada mes,
depenent de la newsletter que sigui, no? I ho
veig, o sigui, el poder de la constància és una
cosa al·lucinant. Si no, com hem arribat a tenir
gairebé 9 .000 persones a la comunitat de Startup
Grind, o 1 .000 o 2 .000 a la newsletter de Mars
Base, coses d 'aquestes, perquè cada mes ho fem.
La gent ho espera. cada mes li aportes una miqueta
de valor. Després hi haurà edicions que són millors,
pitjors, hauré estat més encertat, menys, o el
meu equip, però el fet de ser -hi dona una seguretat,
et dona una autoritat que la gent pensa, hòstia,
si ho estan fent durant tant de temps, és que
les coses els van bé. Potser és fals, però aquest
sentit de seguretat, la gent vol sentit de seguretat.
Aleshores, una persona... que es subscriu en
podcast, el que vol també és, hòstia, vull subscriure'm
a aquest podcast, però no vull que em deixin
tirat al cap de quatre episodis, no? I llavors,
quan tiren enrere i veuen, en aquest cas, en
el de Foca a Terra, veuran que tenim 50, crec
que aquest era el 52, 52 episodis, diuen, hòstia,
aquesta gent s 'ho ha currat i ara troben la
temporada 2, doncs potser val la pena, no? Jo
et diré que faré una cosa. Ara, durant Nadal,
em tornaré a escoltar el podcast des de l 'episodi
1 potser no arribo als últims perquè ja els tinc
massa frescos però crec que pot ser un bon exercici
de cara a preparar la temporada 2 i també per
veure si és veritat això que dius del tema de
la veu que m 'ha resultat graciós vols que avancem
alguna cosa de temporada 2 abans de tancar? o
vols fer Un sobre la temporada 2 per explicar
una miqueta què vindrà a aquests Nadals. Com
vols estirar el xiclete, cabró? Vols estirar
molt el xiclete. És que així com Inside Baseball
tenim una nota, l 'Àlex i jo, molt cutre, on
ens posem els temes. Té emojis, per tant és manca,
no és cutre. És una passada. Li vaig afegir un
toc, li falta una cosa, tio. De fet... Falta
una cosa. Ara. Mentre estàvem parlant, l 'Àlex
m 'ha posat un tema de la temporada 2 que m 'ha
tocat una mica la fibra i ara potser és de la
temporada 1 aquest, no ho sé. Però bé, no ho
sé. Potser hi ha un segon episodi. Fem una cosa,
fem una cosa. Demanem a l 'audiència el típic,
no? Den -li like i subscriu -se al canal, perquè
crec que no ho fem mai. Vull dir, ho hem fet
dos cops des que vam començar fa un any a gravar
i crec que estaria bé. Vull dir, agraïm molt,
evidentment, tot el recolzament que hem rebut
fins ara, però tot el que sigui interaccions
i reviews i likes i subscrips i tot això ens
ha ajudat molt. Però l 'altre és, ja ho heu fet
en algunes ocasions. Recordo el From Commando
Studio Feature de l 'Aimar. Recordo un altre
tema, el de l 'etiqueta de reunions que ens va
recomanar el meu cosí, el Ricard. I algun altre,
crec que hi ha algun altre tema que ha sortit
també de recomanacions. Recomaneu -nos, tireu
-nos, llanceu -nos idees per la següent temporada.
No perquè no en tinguem, sinó perquè segurament
les nostres són pitjors que les vostres. Em sabries
dir la descripció del podcast? No, no. Bueno,
va, aquesta sí, perquè vaig ajudar a escriure
-la. A veure, no te la diré a fill parlant -ne,
perquè la vam fer fa un any, però és un podcast
de tecnologia i tendències en català, no, exclusivament
en català, tal com Raja, de freqüència setmanal,
amb Marc Collado i Àlex Rodríguez. Van per aquí
els trets, però les grans coses eren tecnologia
i tendències, tal com Raja, exclusivament en
català. Ah, no, i el de minories per majories.
També hi havia aquest tema, eh? Ah, això és el
que et volia dir. És que aquesta línia és teva,
100 % teva. Tot el crèdit per tu. Perquè la de
minories per al gran públic la vas tirar tu i
em va encantar. I per tancar aquesta retrospectiva
et volia preguntar si tu creus que aquesta descripció,
que bàsicament es va quedar com un podcast de
minories... per al gran públic que t 'acostarà
en català a la tecnologia tal com raja, després
d 'un any segueix sent fidel a l 'essència, és
a dir, segueix representant de manera molt acurada
el que estem fent o el que no. Mira, et dic que
sí per un motiu, perquè quan tu descrius un projecte
que és un work in progress, has de posar el que
el projecte vol ser, no el que el projecte és.
Perquè si no, hauríem posat, això és un podcast
que té, o sigui, fa un any, un podcast que té
zero subscriptors, que no sabem del que parlarem,
no sabem quin format té, però només sabem que
serà en català i que parlaran el Marc i l 'Àlex,
punt. Quan tu fas una descripció de projectes,
volem que aquest podcast sigui això. I jo crec
que estem en camí. I ara aquí vaig a... xafar
-me una miqueta l 'argument que tenia abans.
O sigui, si bé tenim molta gent o un número considerable
de gent que està molt, molt, molt, molt per sobre
del nostre nivell i que diem, hòstia, què fot
aquesta persona, què fot l 'Ilon Musk català
escoltant -nos, no? També crec que en aquest
podcast hem aconseguit una cosa que jo no he
aconseguit en altres iniciatives que tenen molta
més audiència, que és que ens escolti gent molt
propera. de fora del cercle de la tecnologia
i dels negocis, ja sigui família o amics, que
diuen, no, és que per mi és com el podcast on
aprenc del que està passant, m 'agrada escoltar
-vos, i no és el típic que ho escolten perquè
tu els hi has demanat, perquè són els teus amics,
que és un error molt comú, que és el de, ui,
li passo a la família perquè ens escoltin i així
puja el número de seguidors. Nosaltres no ho
vam fer, que jo sàpiga, sinó que evidentment
vam... comentar què fèiem això, però jo no els
he demanat, no els he anat a perseguir, sinó
que de manera orgànica ens han trobat, perquè
ens hauran vist al Facebook, a l 'Instagram,
al Twitter, on sigui, i es queden a escoltar
-nos. Hi ha molta gent que, el que deia, no està
al nostre sector i diuen, hòstia, és la meva
manera d 'entendre què està passant i saber això
que sento del Twitter d 'Ilon Musk, el tema del
metavers, el tema d 'intel·ligència artificial.
que els estem acostant, crec que aquí és el punt
aquest que dèiem, que els estem acostant un món
que canvia molt i del qual tothom en fa part,
però no és el seu dia a dia. Nosaltres ho donem
per descomptat perquè vivim a la bombolla de
tecnologia. I això és una. I l 'altra és que,
com vaig dir jo més d 'un cop, les iniciatives
que hi ha de comunicació, de tecnologia, i aquest
tipus de tendències en català als mitjans més
grans són molt dolentes. Són molt dolentes. Això
és un cunyadisme extrem i són gent que el que
es dedica és a... Han llegit dos articles a alguna
web especialitzada, s 'han mirat el Twitter sobre
un tema i van explicar -li al món d 'una manera
molt condescendent, molt paternalista, i es posiciona
com a experts en xarxes i experts en comunicació
i, hòstia, hi tenen el blue checkmark aquest
de Twitter i tot això, hi tenen com molts seguidors
perquè apareixen a Catalunya Ràdio o a TV3, no?
Però el contingut té tan poca xitxa, tio, o sigui
que a mi em fa vergonya, evidentment, jo no ho
consumeixo i hi ha gent que diuen, hòstia, doncs
mira, entre escoltar aquesta gent i escoltar
el Marc i l 'Àlex, m 'escolto el Marc i l 'Àlex
perquè, mira, trobo que són més propers. I a
mi això, tio, M 'agrada molt.