Com que encara no tenim vídeo, m'hi ha deixat
aquí un teaser per la propera temporada, no es
veu que tens com una llum darrere que t'il·lumina
com si fossis Jesucrist, saps? Vull dir, ara
mateix tens una il·luminació molt divina que
no sé, no va molt a joc amb la sudadera de Patagònia
que portes, que veig que està linkada amb el
tema de... amb l'episodi que vam gravar de Patagònia,
però sí, la il·luminació, el contrast de la il·luminació
divina que tens de fons, més, una cadira d'escriptori
d'aquestes de cap per avall, que jo les estic
veient les rodes, ho trobo una miqueta estrany.
Però bé, encara no ens hem de preocupar pel tema
dels background. Doncs mira, afortunadament no,
i aquest background tan rocambolesc que tinc
és perquè avui xato és l'hora de dinar, pràcticament,
o finalitzem l'hora de dinar. Em fas gravar
amb hora de dinar, o sigui, això ja és un episodi
a contrapeu. I tant. I he tingut que buscar un
lloc improvisat enmig de l'oficina dels meus
estimats amics de Goyne i m'han donat aquesta
espècie de despensa on guarden les cadires que
no fan servir. Així que sí, estic compartint
espai amb els trastos vells de Goyne, bàsicament.
El quarto de rates, eh? T'han enviat, Marc?
Bàsicament sí, bàsicament sí. I pel pròxim, que
ja podréu anar una mica més preparat, buscaré
un set -up ben maco perquè el teaser que has
deixat estigui vivint l'expectativa. És a dir,
que realment tingui un fondo d'aquells que diguis
nano, estàs aquí amb Addison Scourgarden, eh,
xato? O sigui, confirmem, no? Confirmem que la
següent temporada tindrà vídeo? Ho volem? Ho
vol l'audiència? Sí, no? Que ens enviïn missatges.
Sisplau, tots aquests que esteu escoltant en
directe, o sigui, l'Àlex i jo, que votin, així
que estem a favor d'una visió i de vídeo per
la següent temporada. Així ens veureu les cares
i les samarretes falses de la NASA que porta
l'Àlex. Sí, una samarreta que porta el logo
de la NASA i posa Carrero Blanco. Vull dir, potser
són d'aquestes samarretes que hauria de... No
sé si hauria d'autocensurar -me o no, què collons.
Vull dir, amb podcast i tot això, si ho faig
servir per tot arreu. De fet, amb Sony he parlat
en una conferència de start -ups, amb aquesta,
per cert, publicitat encoberta, però és dels
amics de Branca Studio. que fan samarretes acollonants,
però aquesta sí, em sembla que l'he fet servir
en alguna conferència d'estàrtups, he sortit
a parlar amb això, perquè evidentment la referència
es perd, no? Es perd fora d'Espanya. Però a
Espanya no crec que em deixessin sortir un escenari
amb una samarreta així. Hosti, és que jo no havia
vist la part de baix. O sigui, jo veia com car
algo així, però no veia que posava carrero blanco.
Sí, ara, el concepte és polèmic, eh? Com a mínim.
Com a mínim és polèmic. Però bé. O sigui, qui
entengui la referència és d'aquelles samarredes
que... A veure, ostres, amb tot el respecte pel
senyor Carrero Blanco, però com que et pinta
un petit somriure a la cara. Però no pel que
va passar, eh? Que és intel·ligent, vull dir,
que està ben linkada. O sigui, malgrat... Pots
estar d'acord o no... És subtil, és subtil.
Exacte, exacte, té subtilesa, està ben jugada,
està ben jugada, està ben jugada. Sí, és d'aquelles
que dius, hòstia, està ben, correcte, està ben
jugada, dius, si més no, fa pensar, saps? Estaràs
d'acord, i no? Ja poses la línia, tiraràs les
teves línies morals més amunt o més avall, no?
Vull dir, però si més no, a nivell de disseny
i tot això, doncs bueno, saps? A nivell d'ocorrents,
està molt bé. Que sàpigues, que sàpigues, que
hi ha... A Jesucrist, mira, és difícil comprar
-se amb ell i tal, perquè el xaval va fer coses,
eh? Però hi ha dos anys, li trec, eh? Dos anys.
Igual no el guanyo a l'esprint, però potser
podem guanyar a Jesucrist en una marató, eh?
Exacte. Jo sempre ho deia, dic, jo vull viure
almenys suficient com per passar a Jesucrist,
saps? I poder -li dir, fota't, saps? He viscut
més que tu. Però, bueno, no sé, la rellevància
històrica potser serà una altra, eh? No crec
que deixi tanta empremta. Estàs sobrevalorat,
eh? Jo crec, però bueno... Jesucrist està sobrevalorat.
Però bueno, va molt bé per crear blasfèmies,
això és bastant útil. Però bueno, escolta, tio,
que ens estem anant aquí. De què parlem avui?
No, tio, digue -m'ho tu, perquè... m'has fet
llegir, bàsicament, el que vindria a ser la teva
agenda, l'Àlex em diu, canviem la data de l
'episodi, parlarem d'això, i m'envia el seu
calendari. Ho explico, ho explico. Hi ha una
cosa, saps què passa? Que és una pregunta que
em ve molt recurrent, la gent, evidentment, crec
que potser durant molts anys m'havien conegut
més per ser el tio de Startup Grind a Barcelona,
els establiments que... que organitzo, malgrat
que la meva ocupació, la meva feina, és dirigir
una empresa de desenvolupament que es diu MarsBased.
És la que paga les factures, és la que paga MarsBased,
perdó, la que paga Startup Grind, perquè ens entenguem.
Però què passa? Que MarsBased és un concepte
més de, bé, és una agència, no és tan sexy de
cara al públic, no és bitussí, no és noticiable,
no la veureu molt als diaris. I Startup Grind,
al final, és molt B2B, crees esdeveniments, conferències,
portes ponents famosos, ens surten els diaris,
ens donen molta publicitat, sortim a les newsletters,
bla, bla, bla, bla, gravem vídeos o els posem
a YouTube, aleshores, clar. Però, una de les
preguntes que reu sempre és, i com t'ho fas
per gestionar dues empreses? Primer de tot, la
resposta és molt senzilla, és només hi ha una
empresa. L'empresa és MarsBased i Startup Grind
és un esdeveniment que organitzem des de Mars
Based. Però potser fet i fotut podrien ser dues
empreses. Per què? Perquè tenen budgets completament
separats, tenen equips pràcticament separats
i el que és pitjor de tot és que no tenen molt
a veure un amb l'altre. Aleshores, veient això
i com que porto dirigint les dues coses des del
primer any, vam començar al mateix temps, des
del 2014, sempre m'ha portat força mal de caps
com gestionar dues coses enterament diferents.
I, aleshores, aquí, segurament entre la nostra
audiència, perquè sabem, de fet, que hi ha els
típics serial founders, n'hi ha uns quants,
gent que dirigeix diverses empreses o que a mig
dirigeix un fons d'inversió o que té algun side
project, també m'ha parlat, com es fa per dirigir
dues coses a la vegada. I, aleshores, jo vaig
decidir adoptar el... de manera una miqueta esotèrica
la distribució dels dies de la setmana que feia
servir Jack Dorsey quan dirigia les empreses
de Twitter i Square. I llavors ho tenia separat
per dies temàtics, bàsicament. Ell treballava
com en àrees, no tant en empreses. Ell no pensava
vaig a fer dos dies per Twitter i tres per Square
o viceversa. El que feia era distribuir -se.
per dies, i cada dia feia alguna cosa, unes àrees,
no? I jo vaig decidir fer exactament el mateix.
Vaig escriure una entrada al blog, per qui la
vulgui llegir, ja la linkarem a les notes de
l'episodi, però a mi m'ha ajudat, m'ha ajudat
molt durant molts anys, pràcticament 8 anys porto
fent això, o 7, i li havia donat un dia temàtic
a cada una i feia... M'organitzava l'agenda
d'aquesta manera. Llavors, el dilluns, per exemple,
un dia que està enterament dedicat a ventes.
El dimarts, un dia que està enterament dedicat
a Startup Grind perquè només li volia dedicar
un dia. El dimecres, growth. El dijous, estratègia.
I el divendres, fitxar amb cultura d'empresa
i reports i collonades d'aquestes tasques mecàniques,
perquè arribes amb el servei fràgil. Hi ha algunes
coses que són... O sigui, tot i que hi tinc un
dia, que és el dimarts, que és només Startup
Grind, el que vull dir és que aquell dia sí que
intento focalitzar -me en fer només treure totes
les tasques de Startup Grind. Però el dilluns,
que faig ventes, pot ser ventes per MarsBased
i pot ser ventes per Startup Grind. Dimecres,
que és Growth, i Marketing, pot ser per Mars
Based, pot ser per Startup Grind. I m'ha anat
força bé. Però la notícia és que deixo de fer
-ho. Perquè després de tots aquests set anys
ha anat bé, ha ajudat a portar l'empresa, els
dos projectes, al punt on estan, però ja no em
serveix. I potser ara estàs esperant la pregunta
de... Per què? T'imagines que ara dic per què
deixo MarsBased? No, no és això. No, és perquè...
Perquè... Al final, crec que aquest tipus de
distribució assumeix que les dues empreses estan
al mateix nivell. En el meu cas no ho és, perquè
una empresa té un equip de gairebé 20 persones,
una facturació de dos milions anuals i una sèrie
de dinàmiques durant el dia a dia i que també,
com a CEO... He passat de ser un CEO en els primers
anys més orientat a fora de l'empresa per fer
ventes, ventes, ventes, promoció, promoció, promoció,
per durar -nos a conèixer, i ara estic sent molt
més CEO de cap a dintre l'empresa, més de cultura
d'empresa, més d'estratègia, més de gestió
d'alguns projectes, de resolució de conflictes,
de tractament d'empleats, i absorbeix molt més
que el que... Pot ser, diguem, un projecte com
Startup Grind, que és un projecte voluntari, que
fem un esdeveniment un cop al mes, que té un
equip de voluntaris, que té molt poca estructura,
que no té, bueno, té molt poca facturació perquè
ens entenguem, de tant en quant venem algun sponsorship,
però pràcticament tot és vendre entrades pels
esdeveniments i ja està, i requereix dinàmiques
tan diferents. que al final he decidit muntar
-m'ho d'una altra manera. Té els seus avantatges
i els seus inconvenients. Vull dir que realment
a nivell de... Mentre han estat més o menys al
mateix nivell o fins fa... Mentre he estat fent
de vitus, o sigui, de portes cap enfora en les
dues empreses, ha anat molt bé. Perquè m'ha
permès compartimentalitzar, m'ha permès organitzar
-me les tasques d'una manera que... Mira, poso
un exemple molt clar. Perquè una de les coses
que, com a CEO o com a fundador, se t'acumulen
tasques de diferents naturaleses. El mateix et
toca revisar un contracte d'un client, com rematar
un fitxatge, com tancar una venda, com resoldre
un foc intern a l'empresa. Hòstia, són coses
molt diferents. I tendeixes a anar fent les coses
tal qual surten. Una de les principals feines
d'un CEO és apagar focs. I és una de les coses
que m'ha tocat fer. Però... D'aquesta manera,
o sigui, aquí el que acabes visquent és de foc
en foc, vas saltant. En canvi, tenint dies temàtics,
a mi el que em permet és que jo, per exemple,
si avui és dimecres i m'entra una cosa de ventes,
ja no la faig avui, la passo el dilluns que ve.
Me n'oblido, m'allibero l'espai mental, la
calendaritzo per dilluns que ve i el dilluns
tinc focus en una àrea expressa de la companyia
com és. Evidentment que sempre hi ha coses que
s'han de resoldre aquell dia, però si tu estàs
focalitzat en una sola àrea, és més fàcil que
aquell dia siguis molt més productiu fent tot
el que requereix. Em poso a les 9 del matí, quan
comenci, em poso en modo ventes i faig tots els
pincs a clients, faig la revisió de contractes
pendents, faig el pujament, faig la revisió dels
dashboards de la llargada dels projectes, faig
tot, tot, tot, tot, tot, tot, tot, tot, tot,
tot, tot, tot, tot, tot, I així, quan acaba el
dia, jo ja tanco aquesta carpeta i passo a la
del dia següent. I, hòstia, més que aquesta petita
cosa de dir no faig això avui, ho passo el divendres
que ve, tot i que podria fer -ho ara, eh? I seria
fàcil perquè, hòstia, tu treus ara de sobre un
atascament, la satisfacció immediata de treure't
una microtasca que et dona una miqueta aquell
xute d'adrenalina de dir estic completant coses,
dius no, no, no, no, no. La trec de la meva vista.
l'envio a divendres, tot i que sé que podria
fer -la ara en cinc minuts, l'envio a divendres
jugant -me la que, també tens el context switching
aquest de dir, hòstia, el divendres potser has
de recuperar l'estat en què estava, però fins
ara m'ha compensat molt. O sigui, agafar aquests
dies i dir, i avui només faig una àrea de l'empresa,
té uns avantatges, tio, que durant molts anys
m'ha anat molt i molt i molt, molt bé. Hòstia,
doncs no ho havia pensat fins ara, eh? I és interessant...
És que m'agrada molt la idea, perquè jo fins
ara era absolutament tot el contrari, no? I has
tret dos temes que a mi em semblen molt interessants.
O sigui, jo, no com tu, no porto com dos companys
d'aquest nivell, anem a dir, sinó que, és a
dir, que estan com... les dues en un nivell,
no semblant, però que tenen bastanta envergadura,
el que sí que tinc és que sol tenir un projecte
principal sempre i molts side projects pel costadet
molt més petitons, no? Llavors, com ho gestiono?
Doncs fins ara, saps allò que dius, tio, com
ho gestiones això? No, no, és que no ho gestiono,
saps? O sigui, simplement jo... tinc les meves
hores i sé... És a dir, és que, clar, això va
una mica com per naturalesa de la persona. És
a dir, jo necessito una rutina supertancada.
I llavors la meva rutina és que el noi s'aixeca
pel matí, fa una mica d'esport, d'esmorzar
i se'n va a treballar. Llavors, el que passa
durant aquelles hores és una espècie de forat
negre que no vols entendre gaire i crec que és
un problema perquè està bastant desestructurat.
Fins ara, què és el que feia? El que feia és
que intentava compartimentar -ho. Les hores del
dia les dedico al projecte principal, sobretot
perquè, igual que tu, jo només faig una mica
de canguru i de Mary Poppins a dintre de l'empresa.
Llavors has de... M'agrada el concepte. Som
el paraigües aquí, eh? Doncs concepte Mary Poppins
en el sentit que, home, has de treballar amb
un equip i llavors, home, l'equip és demanding,
no? O sigui, a veure, no és com un gos que tens
que donar -li de menjar i treure -la a passejar
cada dia, però, home, surten cosetes, no? Bueno,
guants, hòstia, ara aquest té lixo aquest, ara
aquest té lixo l'altre, llavors acabes fent
com molta tasca de recursos humans, també, no?
Llavors... Exacte. És un dels principals inconvenients
d'aquest model. Clar, que em requereix molta
sincronia, és a dir, no puc assincronitzar moltes
coses perquè, hòstia, quan a la gent li pica
un peu, li pica un peu, no diran, no, tio, espera
que et piqui el divendres per la tarda, que potser
llavors és quan jo rasco peus, saps? No, no funciona
així, o almenys la gent no funciona així. Llavors...
Què és el que faig? Doncs que ja tinc unes hores
durant el dia on m'acoblo amb tothom i després,
doncs mira, de la forma més desordenada del planeta,
treballo amb el que més de gust també amb els
side projects o amb les altres coses més petites
que pugui tenir. Exemple. No, no exemple. Problema,
d'acord? Problema. Que jo soc víctima... de
primer nivell de la causística que tu acabes
de treure, que és la de anem a lidiar primer
amb la tasca més fàcil. Jo soc d'aquests, ho
confesso, aquí ho dic. Sé que no hauria de ser
així, sé que la gent brillant, els jesucrists
de la vida primer fan la cosa difícil i després
fan la resta, però no és el meu cas. Jo, tio,
no... Bueno, mira, almenys ni em moriré d'hora,
ni em penjaré en una greu, però... Com et diria?
Almenys trauré la tasca fàcil abans. No, avantatges
i inconvenients. Tu n'has mencionat dos, no?
Un inconvenient és aquest. No pots aïllar -te
100 % del teu equip. Aleshores, també tu has
d'adaptar el teu projecte. Mentre mantinguis
un 80 % del teu temps que estàs fent això, i
deixes un 20 % a serendipia, a coses no planificades,
a imprevistos, a forces majors que et facin què,
aquell dia si has de fer un míting que no és
de la teva àrea, no passa res, perquè amb un
80%, si ho fas suficientment continuat, acabaràs
construint un hàbit, no? Ja pensaràs de manera
automàtica. Em cau una tasca, és com, ah, és
publicar newsletter dimecres que ve. Avui estem
a dimecres, no ho he acabat, ho passo dimecres
que ve, saps? I dius, bueno, al final està sent
bastant estricta. Un avantatge que té és que
si no et focalitzes en empresa, però et focalitzes
en àrea, pots gestionar bastant bé els side projects.
Perquè si no, el que acaba passant amb la gent
que té side projects, perquè clar, jo he mencionat
aquests dos projectes que tinc, però després
tinc, doncs, que si la meva pàgina web, que si
tinc les meves inversions, tinc un grup de música,
tinc altres històries, i al final també intento
gestionar -ho d'aquesta manera. Si et focalitzes
en àrees, per exemple, el que et fa és que no
et centris només en l'àrea més important que
diguéssim, hòstia, la teva empresa principal,
perquè és que tens talment tanta feina que al
final del dia, o sigui, la pots omplir tot el
dia, les teves vuit hores, i després no acabes
treballant en els side projects, no? Amb la qual
cosa, a mi això em permet dir, ostres, en comptes
de fer breaks en els que potser diria... surto
un segon al balcó o dono una volta o faig un
power nap, em permet treballar en la mateixa
àrea d'un altre projecte i a mi això ja em dona
suficient pausa mental com per poder tornar després
a enfocar. És a dir, si he estat treballant en
temes de la pàgina web de MarsBased, perquè és
dimecres i és quan publico contingut, per exemple,
i dic, ostres, necessito un break. Dic, ostres,
recordo que tinc alguna cosa de la pàgina web
personal o de la web del grup que he de corregir
així rotllo ràpid, o el Bandcamp, no sé què.
Vinga, va. Per mi això ja és un break, perquè
segons com no és feina, i després dic, bueno,
ah, ja he desconnectat, m'he tret una cosa de
sobre, que també és la microtasca, i puc tornar
al blog principal. Però el que dius tu, no pots
fer 100 % del temps, 100 % dels dies, és utòpic,
per no dir impossible. Però bueno, jo crec que
com a rutina, a mi m'ha funcionat, estic content.
I una cosa que no he mencionat és que tinc un
petit truc, que crec que em va bastant bé i m
'agrada sempre compartir -ho, la gent no hi pensa
gaire, és que jo em planifico la setmana el diumenge
per la nit. Diran, tu estàs loco, treballes el
cap de setmana. No, no treballo el cap de setmana,
saps? Agafo una horeta del diumenge al vespre,
i tu ho saps, Marc, jo no contesto coses de feina
a l'estació de cap de setmana. Al cap de setmana?
Directament el dilluns o el dimecres o el dia
que toqui. Però m'agafo una horeta del diumenge
al vespre per agafar -me la setmana i a veure
quines reunions he de moure, quins imprevistos
em sortiran, amb què m'he de coordinar amb família,
parella, amics, etcètera. És més, de vegades
inclús faig una miqueta de feina perquè a mi
els divendres per la tarda no m'agrada treballar.
Jo sempre he tingut jornada intensiva els divendres
i no per ser emprenedor i tenir una empresa ara
em dedicaré a treballar els divendres per la
tarda, saps? Si toca, toca. Però vull dir, prefereixo
treure unes hores o ficar una horeta més cada
dia i tenir jornada intensiva els divendres i
els divendres fer reports, quatre coses i plegar
o inclús fer una horeta o dues el diumenge perquè
ja em va bé. Per al dilluns no començar des de
zero, però divendres, o sigui, el cap de setmana
comença el divendres a l'hora de dinar. És que,
tio, aquí has fet coses bones, eh? I fixa't,
jo és que soc una mica com un Jack Russell, soc
com un perro de pressa d'aquests. Llavors, si
veig una tasca que es pot fer ara i és fàcil,
tio, és impossible. O sigui, l'he de fer. O
sigui, perquè ja, si la passo a... Però com jugues
el context switching aquí? Perquè és una tasca
molt petita, que és d'una altra cosa, completament
en un context diferent. No sé, no? No perds el
fil del que estaves fent? Absolutament, però
només el plaer de poder fer que com xec ho sobrepassa
tot. Per allò és això, perquè t'endeixes a tu
mitja les teves putes tasques per fer -les superpetites
i després acabes amb 50 tasques petites que dius,
hòstia, no sé realment a què pertanyen, no? És
la història de la meva vida, tio. Val. Però almenys
ho admet. El primer és admetre -ho. Absolutament,
sí. Però és que crec que no hi ha res en el món
que em doni tan plaer com marcar una tasca com
ha feta. Llavors, en el moment en què veig...
Collons, que poc ambiciosa que m'acago en Déu.
Ja, tio, ja, és una pena, eh? Però, o sigui,
com que en el moment en què veig l'oportunitat
de posar el xec aquell, tio, o sigui, vaig a
per ell. És a dir, si... Si tu em dius, no, no,
no, això fins al dimecres que ve, et diré, no,
per favor, tio, però què podem fer -ho ara? Ens
ho traiem de sobre, ja està, és una menys, perquè,
tio, està bé lo de les nus, d'acord? De dir,
no, pues, pa luego, però jo me'n vaig a dormir
i sé que estarà allà, saps? Sé que estarà allà.
No, aquest és l'error, tio, tu has de pensar
que si no està allà, no hi és, saps? És una de
les paradoxes de l'Inbox Zero, no? Que... Tu
fas snus, però en realitat no has resolt aquella
tasca, l'has enviat al futur. Però, d'altra
banda, has de balancejar entre tenir moltes tasques
acumulades i haver -les de fer totes al mateix
dia, o assumir que estan en el futur, però almenys
la llista de tasques d'avui és molt més curta.
És a dir, a mi la meva llista de tasques d'avui,
el meu today, ara mateix, ara mateix, té 3, 6,
9, 12... Posa -li unes 15 tasques. Algunes tan
atomitzades tenen alguna cosa més. Però és que
quan no faig això, se'm comencen a acumular.
Clar, cada dia igualment entren 30 tasques noves.
Si no faig l'enviar tasques al futur, la llista
em queda infinita. I en una llista infinita allà
sí que ja perds el nord. Jo ja perdo el nord
i ja no sé què és important, què no és important,
com ho tinc ordenat i com no. Aleshores, per
mi em va bé anar fent els snus per quedar -me
amb l'essencial de cada dia i dir, d'acord,
ara sí, i me les ordeno i ja les començo a fer.
Però si no les veig, a mi, ojos que no ven, corazón
que no siente. Si no la veig a la meva llista
de tasques, a mi no m'ocupa espai mental. Potser
amb això som diferents. Puc confessar que el
com... Endavant. Això és una confusió, això és
bastant personal, però vaig a destapar -te com
la meva naturalesa real. Tinc un problema molt
greu. A poc a poc, en cada episodi ho has d'estapar
una miqueta. Poquet a poquet, poquet a poquet.
Jo crec que cap allà al 63 ja sabrem que sóc
un criminal en sèrie i un adicte a la comarca.
Sóc un bravem en remot, això. A veure, què passa?
Tinc un problema molt greu, però molt greu amb
aquestes coses que no es veuen, però que jo sé
qui són. Per exemple? Tasques importants que
tu dius, bueno, passo -ho la setmana que ve,
però sé què s'ha de fer, perquè tens el deadline
molt present. Sí, però si sé que no ho puc fer
ara, no passa res, és ok. Però una cosa que puc
fer ara i la moc el dimecres, ja passaré tota
la setmana sabent que el dimecres la podria fer
ara. Mira, i et vaig a posar... És que això ha
sigut com una de les causes de... El meu èxit
i el meu fracàs. El meu èxit professional i el
meu fracàs personal. És a dir, això em fa personalment
miserable, però em fa valuós en segons quins
entorns laborals. Perquè jo, per exemple, ostres,
soc molt conscient de les coses que no es veuen.
És a dir, aquella analogia que sempre posava
Steve Jobs o aquella comparació amb el Fuster.
que es treballa a la part de darrere de l'armari.
O sigui, jo soc això a l'extrem. Llavors, a
nivell professional, crec que m'ha ajudat molt,
a nivell personal m'ha fet molt miserable. Exemple
molt tonto, d'acord? Exemple molt tonto. La
meva vida va canviar el dia que navegant per...
els ajustes, és a dir, la pantalla d'ajustos
de Spotify, vaig veure que hi havia un lloc...
Atenció, Àlex, que això és transcendental, eh?
Ho hauré de buscar, eh? Que hi havia un lloc
que diu Playlists eliminades. Hi entres i llavors
qualsevol playlist que tu elimines de Spotify
cau allà dins, d'acord? Llavors, això... Es
va saber d'eliminar. No, perquè no podia. Les
vaig haver de rescatar i posar -les dintre d
'una carpeta de Spotify com playlists que faràs
servir, és a dir, que reciclaràs després en un
futur per no tenir -les allà. És a dir, sé que
això és com un toc dolent. Déu -n'hi -do, eh?
Ja, ja, ja, I know, I know, I know. I sé que
no puc dir toc, perquè jo dic que el tinc però
no el tinc, llavors rebo crítiques. Trivialitzar.
Exacte, ho trivialitzo. Per tant, ho estic trivialitzant,
no estem parlant d'un toc de veritat, d'acord?
Estem parlant d'una estupidesa que fa el Marc,
d'acord? Llavors... vaig veure que hi havia
aquelles llistes allà que estaven mortes i vaig
dir, no, no, no, això no pot ser, això no és
real, no? Perquè jo soc d'aquells... Ui, és
que això és molt personal, eh? Però jo reaprofito
els repos de GitHub, és a dir, o les issues de
GitHub. És a dir, quan tinc una que sé que, en
lloc de posar -li close i sé que n'he d'obrir
una altra, en lloc de tancar -la, el que faig
és que la borro, llavors la creu de... O sigui,
i faig que aquella sigui la nova per no consumir
-la. És a dir, tio... No crees més pol·lució,
saps? No és zero waste, això. I know, I know,
però, o sigui, ja, és que veus això, és que és
interessant aquesta conversa, i sé que això s
'estan anant per los cerros de Úbeda, però, o
sigui, penso que això ve de la mà de que... Jo
i, en general, la meva generació, i la teva,
la nostra generació, la del 87, va créixer en
un entorn analògic i llavors tracta algunes coses
digitals com si fossin analògiques. I aquesta
cultura del reutilitzar jo la porto a l'espai
digital. I soc conscient que el consum energètic
de crear un rècord nou a la base de dades de
GitHub versus reutilitzar aquella eixo, és que
és negligible, és el mateix, no passa res, però
és, de nou, igual que les playlist borrades de
Spotify, no puc conviure amb elles, llavors em
sento bé quan faig la reutilització d'aquestes
coses. Un altre exemple, aquest és bastant divertit.
Em posa molt nerviós i això ho vaig descobrir
fa temps que... els gens dits aquests, amb Discord,
el que fan és que, o sigui, parlar amb algú que
no està tangencialment relacionat amb el tema
de conversa d'un servidor, creen un servidor
només per tenir una conversa. I jo, però que
sou canívals, o què? O sigui, sou consumidors...
extrems de recursos de Discord, pobre. I és que
és igual, pots crear les instàncies que vulguis
al servidor, però al meu cap, crear un servidor
per això, no ho sé, tio. És com voler matar una
mosca amb una bomba d'hidrogen. Llavors, no
té cap puto sentit, d'acord? I llavors, tot
això, simplement, era per dir -te que no puc
tolerar passar les tasques que puc fer ara el
dimecres que ve. I tenia un altre punt, però
després de fotre't aquesta xapa infumable ja
no recordo ni el que et anava a dir. Però això
és una confessió bèstia. Per tant, la teva distribució
de l'agenda o de la llista de tasques segons
el dia no canvia. Tu tens com un... No sé si
fas tipus tasques atòmiques i quina metodologia
fas servir per a aquest tipus de coses. o first
in, first out, vull dir... Doncs mira, jo crec
que segueixo el mateix ordre que, a veure, tu
has anat mai com en una fira d'aquelles de poble
del diumenge que hi ha aquells autos elèctricos
de xoque, saps? Sí, sí, sí. saps l'ordre que
segueixen aquests autos? Doncs mira, això són
les meves tasques. No, vull dir que com van per
la pista, vols dir completament aleatoris, com
si tots els crios anessin borratxos. És l'exemple
més estúpid que se m'ha ocorregut a la meva
vida, però sí, bàsicament... No, però has de
prioritzar segons l'urgència i la importància
de tasca o... A vegades la il·lusió que em fa
fer -la. Em sorprèn que en aquest episodi he
estat jo la persona ordenada, eh, Marc? Ja, a
mi també, a mi també. Però bueno, almenys has
anunciat que feies un canvi. I mira, i a mi has
dit, hòstia, he fet un canvi i a mi m'ha semblat,
hòstia, doncs és interessant això que fa l'Àlex.
Tio, m'agrada aquesta idea d'ordenar -ho en
lloc de per projecte, per temàtica. He pensat,
hòstia, és divertit, i ara s'obren vents i em
dius que ja no ho fas, doncs vaya, gràcia. Però
jo no ho sé, tio. Jo he pensat en aleatori i
el primer que m'ha vingut, no sé per quin motiu,
ha sigut... Els autos de xoque de les fires del
diumenge, tio. No ho puc entendre, tio. Estic
com surto, eh, avui.