Per primera vegada, Zencastr Premium està gravant.
Què canvia, tio, del Zencastr normal al Premium?
Què tenim? I no és product placement, no ens
paguen, no és esponsor, consti. Això és com que
em preguntis què canvia del teu nou ordinador
que has comprat al que tenies abans. Que ben
jugats! Una mica forçat, eh? Ja estic amb l'M2.
Havia d'arribar el 22 de... Curiós, perquè l
'havíem demanat el dia que van començar les pre
-orders, que tu sabràs millor quan va ser, però
ja fa unes setmanes. Imposava que m'arribaria
el dia 22 d'agost. I divendres passat, que jo
no era a casa, em truquen i em diuen que tenia
un paquet per tu. Divendres passat, que clar,
avui és 18, doncs calcula. Deia ser que dia 12.
Saps? I dic, hòstia, com pot ser que t'arribi
10 dies abans? Jo allò de la paquetaria i missatgeria
no ho entenc, tio. Sí, no ho entenc. Em va passar
el mateix amb un paquet fa... Jo vaig comprar
una cosa un dissabte a la nit, sabent que jo
diumenge era fora, però posava que arribava dilluns.
He dit, fantàstic, perquè hi havia opcions que
et posava t'arriba diumenge. Vaig dir, no, doncs
agafo el mateix que m'arriba dilluns. Perquè
jo diumenge no hi era. Què va passar? Que va
arribar diumenge. No ho entenc, tio. Toquen molt
les pilotes aquestes coses. És que no pot ser,
saps? Normal que no hagin funcionat els putos
quick commerce, els goril·les i merdes d'aquestes
si ni Amazon ni UPS ni ninguna d'aquestes poden
garantir a quina hora ni quin dia t'arribarà
un paquet. Com collons vols tenir la compra en
10 minuts? És que és de... No sé. Ho trobo estupidíssim.
Però bueno, sí. Total, que estic gravant ja amb
l'M2. Vaja, després de... Aquesta queixa ciutadana
contra la missatgeria i el mal gestionat que
està tot plegat. Tenim M2 i entenc que ja has
fet la part més divertida, que és la part d'obviament
treure -li el pastiquet. Has passat d'un ordinador
a l'altre i únicament dedica'm dos minuts de
nerdines i digue'm que per favor has començat
pàgina en blanc i no has fet el programa de transferència
de Mac i has passat tota la merda que tenies
d'un a l'altre. Per favor. He passat tota la
merda de l'una a l'altra. No hauria d'haver
fet. Però ho he fet. Tio, a mi no hi ha cosa
que m'agradi més i... Que he començat des de
serio. A mi també, eh? Però en aquesta... No
sé per què, tio. O sigui, vaig pensar que podia
ser alguna cosa més net, pensant que era mac.
Dic, no, va, no et portarà tot. Et portarà les
aplicacions... O sigui, així una miqueta com
a l'iPhone, que et porta la configuració, els
wifi i les aplicacions. Però no les dades. I
no, tio, t'he emportat absolutament tot. Estic
bastant decebut amb això. És que m'ho has posat
amb bandeja de plata perquè... Igual és safata,
eh? Sí. Sí, sí, sí. Igual m'ho has posat amb
safata perquè digui... Un pensament que no li
importa a ningú, però que potser a tu t'importa
una miqueta i que segurament a tothom que ens
està escoltant no li importa gens, però és que
jo ho he de treure perquè si no tinc aquest dimoni
dins, Àlex, i és que me'l trauré. Històricament,
sempre, cada vegada que sortia un nou sistema
operatiu, jo me l'instal·lava de zero. Era així
d'imbècil, d'acord? Llavors, el meu any...
De la mateixa manera que comença l'any de tothom,
el meu sempre tenia com tres hores menys, perquè
eren aquelles que dedicava a fer això. I tres
hores era molt optimista, perquè moltes vegades
ho feia repetidament. Amb el temps, bueno, he
anat creixent i he anat a poc a poc, diguem,
madurant ofimàticament i ja no ho faig tant.
Llavors, punts importants sobre aquest tema.
És bastant important. Ara ho solc fer... Cada
quan em canvio l'ordinador i això sol passar
un cop que les estrelles s'alínien entre tots
els eixos planetaris, cosa que és molt complicada,
però ho sol fer. Llavors, et compro 100%, 100%,
que l'eina d'emigració de l'iPhone de còpia
de seguretat, passar -la a una altra, és acollonantment
bona, perquè únicament el fet que totes les aplicacions
estiguin sandbox, el que et permet és que passes
al binari i passa cap allà. L'altra cosa que
té iOS que m'agrada i em desagrada a la vegada
és que no pots fer shift, espai, punt en el finder,
que això t'ensenya els arxius ocults que estan
en dot, whatever. Jo això ho faig i em posa molt
nerviós perquè els veig i el fet que la llibreria
també estigui exposada... El folder library és
una putada perquè jo reconec que m'he passat
algunes hores borrant coses d'aquella llibreria
perquè no m'agradaven. I per últim, i això ho
deixo i ho mato aquí, però és un tip for life.
És veritat que el Time Machine d'Apple és un
drama. És un autèntic drama pel que tu dius perquè...
Si tu fas el passe de còpia de seguretat, perdona,
d'assistent de migració no et passa cap setting
ni absolutament res, o sigui, és dramàtic lo
dolent que és, però si fas un time machine hi
ha una opció extremadament oculta, molt oculta,
que és que pots seleccionar quins folders vols
que es sincronitzin i quins no. Llavors... És
molt interessant perquè el que pots fer és treure
tot el de les aplicacions i tots els systems
prefs i tots els catxers i tot plegat i llavors
quan ho passes és semblant a la de l'iPhone
perquè és molt neta, diguem. És interessant,
és interessant, vull dir, és un concepte que
es pot explorar, però no hem vingut aquí a parlar
d'això, malgrat podríem estar parlant d'això.
Hores i hores. Bueno, és igual, amb safata, com
hem dit. Ens ho guardem per l'altre dia. No,
més que res perquè l'altre dia va sorgir un
tema que crec que vam dir que donaria per parlar
i li està donant voltes i molta coincidència,
tot i que jo no crec en les coincidències, evidentment,
però ha sorgit en dos podcasts que jo he escoltat
recentment, que era el tema de l'impacte. Parlàvem
en l'episodi interior, em semblava ser, el de
si jo treballaria per Google. o per una big tech,
i deia que m'hauria agradat treballar -hi pel
tema de tenir impacte. Llavors, tu sostens que
pots tenir més impacte en una empresa més verticalitzada,
potser una empresa més petita, on siguis un treballador
que comença a entrar aviat, que no ets el número
125 .000 de Google, no? Jo crec que no. Potser
no estem parlant del mateix tipus d'impacte.
Jo vaig definir dos tipus d'impacte. Un era
l'impacte de faig una aplicació o alguna millora
substancial a una plataforma que afecta milions
d'usuaris. Vaig posar el tema que una persona
faci tota l'accessibilitat web d'una plataforma
tipus... Twitter, per exemple, està tenint un
impacte a milions de persones que no tenien accés
abans o que tenien una experiència nefasta i
ara poden utilitzar -la bé. I després hi ha l
'impacte a nivell de negoci, que no té visibilitat
en els usuaris finals, però si tu fas una millora
al rendiment, a l'ús de memòria, a la caché,
etcètera, pot ser que allò a final d'any t'hagi
estalviat desenes de milions d'euros. En conceptes
de hosting, en electricitat, en altres tipus
de... en altres tipus de vies més, diguem, més
alineades amb negoci, no? I una miqueta el meu
raó... Bueno, va haver -hi un podcast, el podcast
de My First Million, que no el vaig recomanar
l'altre dia, però crec que és un podcast que
cada cop m'agrada més, que... parlaven sobre
aquest tema, sobre el tema d'impacte, perquè
parlaven sobre... Em sembla que l'episodi, si
no recordo malament, era el de Big Fish in a
Small Pond. O sigui, el concepte aquest de...
Hi ha molta gent que el que vol fer és anar a
petar -ho a San Francisco, i aleshores tenen
la seva start -up, i sí, més o menys els hi va
bé, però clar, al principi han de compartir pis
i habitació, i fins que no són molt, molt, molt
rellevants... les passen canutes, perquè és una
ciutat molt cara, estan els millors dels millors,
és com jugar a la Champions de la Champions d
'emprenedoria, no? I allà o ets un tio que ho
has fet fotudament bé i tens ja un patrimoni
de milions, ja no pocs milions, en pocs milions
potser ni tan sols vius tan bé a San Francisco,
sinó molts milions, versus l'altra opció que
és la de, bueno, gent que ho ha petat en ecosistemes
més petits. i que amb molt menys patrimoni han
aconseguit, tenen una vida de puta mare molt
més relaxada, sense competició, sense no sé què,
sense l'estrès de, sense la pressió social i
sense tots aquells tipus de constraints i restriccions
que tindries en una gran ciutat, no? I això després
va traslladar, bueno, per això venia el concepte
aquest de small fish in a big pond, no? És a
dir, un peix petit, perdó, peix gran en un...
en un, com seria, pont, no llac, és un toll,
un toll, val? Versus ser un peix gran en un oceà,
perquè al final hi ha molts peixos, sempre hi
haurà un peix més gran que tu i sempre hi haurà
algun altre animal que et destrossi, no? I aleshores
això després deien, home, però clar, al final
ve de temes d'impacte, no? Si tu al final només
tens impacte local versus impacte internacional,
per exemple. I això es va traslladar, es va extrapolar
a treballar per una gran corporació, no? I posant
l'exemple de... Google Books, que diu, Google
Books és la típica cosa que si no s'hagués fet
a l'intern de Google no s'hauria fet mai. No
hi ha cap tipus d'empresa, cap tipus d'startup
que s'hauria dedicat a escanejar i digitalitzar
tots els putíssims llibres del planeta. I fer
un cercador que et cerqui a dintre del contingut
amb tots els idiomes, que et taggeixi, que et
faci la prèvia per pàgines, que et faci estructurar
els llibres, tot aquest motor, aquesta innovació
no hauria sortit mai, no? I així en van sortir
tres o quatre altres exemples, però a mi em va
quedar gravat el de Google Books, no? Dius, hòstia,
és veritat, hi ha algun tipus d'impacte que
només el pots tenir dins... de les grans corporacions
i jo crec que aquí és difícil de rebatre aquest
exemple, no? Perquè has de ser com molt geni
o potser tenir molts calés i estar molt, molt,
molt boig per crear una empresa que faci això
exactament. Perquè com la monetitzes, com trobes
el volum, com tens accés a la informació, com
fitxes la millor gent per poder fer això amb
un tipus de negoci que és... invendible. O sigui,
és que no es pot monetitzar això. I això o ho
fas des de l'interior d'una corporate, ho sento,
o jo és que no ho veig. A veure, tu, abogat de
l'impacte. Escolta, no sé si estic molt d'acord,
eh? Bueno, en realitat estic en zero acord, per
això estem parlant i per això crec que és interessant.
M'agrada la idea aquesta de... del peix a la
peixera o en el llac. En castellà això es diu...
Cabeza de ratón, cola de león. Justament. Justament,
Àlex. Justament. Justa la fusta. És que volia
que ho diguessis tu en castellà perquè després
no em diguin que sóc jo el que diu els verbalismes.
Però... Perquè t'ho deia. El teu argument és
bo. i sí, és irrebatible fins a cert punt. Tinc
dos comentaris sobre ell. El primer és que històricament
sempre m'he imaginat com la quantitat d'amor
i aquí si vols tradueix amor per impacte que
pots tenir en el món. Jo crec que és finit, és
limitat. Pots emetre una quantitat d'amor barra
impacte limitat. Llavors, Tu pots triar dues
coses. Pots triar entre tenir un impacte molt
gran en molt poca gent, més que gran diguem profund,
i posem l'exemple d'aquest podcast, no l'escolten
milions de persones, però, uau, m'envien molts
whatsapps dient, joder, que guapo l'episodi,
ostres, podríeu parlar d'això, m'ha molat moltíssim,
vaig sortir corrent, me'n vaig escoltar tres,
M'ho ha dit molta gent i amics meus i a mi això
em deixa dormir per la nit. Et fa sentir bé,
sí, et fa sentir bé. I la segona versió d'això
és el dir, mira, el mateix amor o el mateix impacte
el puc fraccionar en milions de persones però
una miqueta. És a dir, tinc un producte que toca
a tothom però que ningú m'escriu directament.
per dir -me que soc l'hòstia i que gràcies per
haver creat un producte com aquest. Evidentment,
se'm pot dir que Mark Zuckerberg ho va fer. Ja,
gràcies. Jo no soc tonto. Ho entenc, però estadísticament
és delicat. Llavors, intento abadir aquests outliers.
Llavors, el meu interès per ser dels segons és
nul. És que ni m'interessa, ni ho vull perseguir.
Llavors, jo vull pensar que el concepte d'impacte
ve més de la mà de la quantitat i per entendre
'ns com el reparteixes, que no pas el número
absolut. Evidentment, podem entrar a discutir
si Facebook ha generat més impacte que Foc a
terra. Podem entrar a discutir, crec que no val
la pena, però... es pot parlar. I l'altre que
tu dius... Està clar que no, eh? Vull dir, a
veure... Ara, ara, no fa uns anys. Fa uns anys
podríem dir que sí, però ara ja no. Ara ja no,
i dóna'ns temps, eh? Dóna'ns temps. Dóna'ns
temps. Exacte. I l'altra cosa que m'ha tocat
i que crec que hi ha un punt a obrir i que hi
ha un comentari... Que, ostres, és que per mi
és de llibre, tio. O sigui, a veure, el tema
que hi ha certes coses que només es poden fer
dins de grans corporacions, t'ho compro a l
'any 1980. Avui no t'ho compro. Per què? Perquè
si algú fa internet, tio, al final internet el
que fa és que t'obre les portes al món i pots
trobar qualsevol nicho que et proposis. Però
com hauries fet tu un Google Books, per exemple,
com a empresa, com a projecte viable? Però ja
no més que viable, Àlex, o sigui, tio, hi ha
penya que està fent productes per sincronitzar
i veure de manera maca i agregada els teus highlights
de Kindle. Que dius, tio, o sigui, és la cosa
menys monetitzable del planeta. Eh, doncs hi
ha un producte que és així, que jo m'he parlat
amb el founder... I li he dit que el posi obert
i que jo li pago. O sigui, que jo li faig pasta.
I dius, eh, és un producte que el podria fer
jo? Àlex, el podria fer jo. És molt fàcil. Aquí
està la diferència. Aquest, tu tal com l'has
dit, jo he pensat, però aquest producte el puc
fer jo. I know, I know, però amb què em refereixo?
Que hi ha sonats pel món disposats a pagar per
qualsevol cosa. Per qualsevol cosa. El que passa
és que els hi han d'oferir... Sí, però no és
suficient. No suficient. O sigui, aquí jo veig
que una miqueta la diferència està, i també ho
veig com a inversor d'estàrtups, eh? Tothom
ve amb idees que, hòstia, he trobat 100 persones
que em paguen, 80, 40, 320... Val, està bé. Però
trobaràs suficients persones que et paguin com
perquè això sigui... un producte que agafi una
dimensió, una volada tal que tornaràs un múltiple
a tots els teus inversors i siguis suficientment
estable com per estar molts anys i que potencialment
puguis sortir de bolsa o et compris una altra
empresa, perquè tu, sent persones que et paguen
per qualsevol merda, les trobes sí o sí, saps?
L'escala, com hi arribes? Espera, espera. Gràcies
per l'apunt. És que aquest punt... és molt rellevant
i crec que hem de fer una distinció aquí perquè
estem parlant de coses diferents. Cuidado, cuidado.
Jo estic parlant d'agafar anar -me'n al bosc
amb quatre fustes, fer -me una casa, tenir un
jardí i quatre gallines, és el somni de la meva
vida, i viure de... 100 persones que en paguen
10 pavos al mes. És un dia, és un dia, és un
dia. Vull dir, un estil de vida frugal, minimalista,
però sostenible amb el temps. És a dir, que em
llibera de preocupacions. Però a mi, dir un producte
que escala, que sigui... és que no em pot importar
menys, Àlex. És a dir, jo, si tu em dius, i m
'has dit, hòstia, que parles amb inversors i
tal, hòstia, és que jo amb inversors, com menys
hi parli, igual millor, eh? Igual millor. Però
és que aleshores jo crec que potser estàs parlant,
o sigui, el teu impacte veig que ve definit més
per una cosa d'ego. Perquè dius, m'importa
més la gent a la que jo arribo, encara que siguin
10 persones, el concepte impacte... potser aquí
està molt reduït, no? O sigui, potser no tenim
el mateix concepte, jo entenc que impacta, és
una cosa que que tingui un abast gran, notable,
no? Perquè si es queda entre 10 -20 persones,
100, posa -li centenars que puguem tenir aquí
a Foc a Terra, o les 10 persones que et donaran
10 paus al mes pel teu projecte per anar a fer
la vida feresta a la cabanya del bosc, impacta
poc, no? O sigui, pot ser un impacte molt profund,
però... potser no té un abast considerable. És
que per mi és més important que 100 persones
se'n vagin pensant en aquell producte que he
creat o, barra, l'utilitzin cada dia com un
raspall de dents i canviï la seva manera d'alguna...
en alguna versió, però d'una manera que realment
tingui impacte, que no pas... El fet que tinguin
un producte que vagin xequint cada dia, no ho
sé, és que anava a dir WhatsApp, però és que
no és el concepte. No, és a dir, clar, o sigui,
com a contraexemple, si tu fas una eina que sí
o sí és essencial per a aquestes 10, 20, 100
persones que cada dia fan servir com un raspalladens,
a escala tens molta més gent que veu així la
teva plataforma. que no passa en un projecte
petit. Perdona que sigui tan passat en Google
Books, però en Google Books és essencial per
recercadors i gent que es dedica a acadèmia.
I probablement no el fa servir el gran gruix
de la població, però aquells que el fan servir
són molt hardcore users. Hi haurà molts més que
sent que el fan servir cada dia i que els ha
canviat la vida i que probablement no tindrien
la mateixa feina que tenen. I no serien tan bons
en el que fan si no tinguessin això. I segur
que hi ha altres grans exemples d'innovacions
d'aquest tipus que han sortit gràcies a l'escala
i a la potencialitat que et pot donar innovar
des d'una gran corporació o d'una empresa,
perquè tampoc... Per bé que Google sigui una
gran corporació, gran corporació em fa venir
més general motors, saps? I coses una miqueta
més que es poses. Però... No ho sé. Jo crec que
estem confonent aquí els conceptes d'impacte
i crec que tu ho estàs enfocant més des del punt
de vista de què en reps tu d'aquest impacte,
per la profunditat que causa en els teus target
users. I jo potser ho faig des d'un punt de
vista més altruista, que l'altruisme també és
una altra forma d'egoisme, el de dir que prefereixo
impactar molta gent. molta, molta, molta gent,
ajudar -los i ja està, a canvi de res. No, evidentment,
tot altruisme té l'egoisme aquest que tu et
fas sentir millor, d'acord? Però, bé, crec que
són dos aproximacions diferents. D'acord, ara
t'he vist, t'ho compro, d'acord? O sigui,
et compro que hi ha certs tipus d'impacte que
només pots activar Si tens un vehicle tipus gran
corporació. Amb això estic d'acord. Però...
Igual només si tens aspiracions de canviar el
món. Cosa que jo no tinc. Jo simplement, en deixar
-lo millor del que l'he trobat, en tinc suficient.
Però... Igual... És que el concepte de canviar
el món és que és tan... És que no li he trobat
la paraula. El gran projecte que una miqueta
trenca els meus esquemes i que és el contraexemple
de tot el que jo dic és Wikipedia. És un projecte
que no té cap tipus de cap ni peus a nivell de
fonaments econòmics i que tot i així s'ha convertit
en un estàndard perquè pensa que pre -Wikipedia
el que fèiem servir era Encarta. I abans d'això,
una miqueta abans d'això, els diccionaris i
enciclopèdies de paper. Vull dir, Wikipedia ha
canviat el puto món sense cap tipus de fonament
econòmic, sense cap tipus de viabilitat, i malgrat
tot ho han aconseguit perquè estan sonadíssims,
però és el que dius tu, és l'outlier, no et
pots comparar. És el Facebook del, diguem, de
l'altruisme i del anem a millorar el món amb
un projecte que has passat putíssimes per sobreviure.
Vull dir que tothom la fa servir i ningú li dona
ni un puto duro a la Wikipedia, saps? No hi ha
cap empresa que jo conegui que pagui la Wikipedia
quan, evidentment, tots ens hem nodrit d'això,
no? Però és l'outlier, és l'excepció, és el
de... Això no tornarà a passar, és el Messi,
saps? Vull dir, no tornarem a veure un projecte
com Wikipedia. Generalment els projectes d'aquest
tipus que canvien el món i el canvien en escala,
perquè digue'm tu, si Wikipedia no ha fet del
món un lloc millor, no es poden construir fora
d'un entorn com el que comento jo. Aleshores,
esclar, podíem anar a buscar exemples més petits,
però ja no canvien el món, tenen impacte sobre
gent, però clar, si es canvia el món ja és un
altre... Ja és un altre concepte, no? Jo tampoc
tenia en ment projectes que canviïn el món a
nivell global, però sí per un número suficientment
rellevant de persones com per poder dir, ei,
i aquí potser també hi ha alguna cosa d'ego,
de dir, home, jo si no faig un projecte en el
que impacto desenes de milers de persones o inclús
algun milió de persones, doncs no vull treballar
en això. Hi ha molta gent que es mou en aquests
barems, no? I seleccionar els projectes en els
que treballen en base al nombre de persones que
poden impactar i com poden millorar el món d
'una manera substancial, no? Però jo crec que
estem definint dos tipus d'impactes diferents,
saps? Clar, el grau de profunditat és difícil
de mesurar -lo, però jo crec que... Sí o sí,
un projecte gran, o potser el grau de profunditat
és exactament el mateix. En un projecte amb molts
pocs usuaris, que els canvies molt la vida, en
un projecte amb una escala astronòmica d'usuaris,
que per estadística pura tindràs el mateix nivell
d'impacte, si no més, a nivell de profunditat.
Vale, així t'ho compro. Així t'ho compro, eh?
És a dir, irrefutable. És que és irrefutable.
És que el de la Wikipedia a mi, a més, és que
m'agrada. Però... No sé fins a quin punt...
Vale, no, deixa'm que et doni l'últim contraargument
perquè és que ara em mataràs. No sé fins a quin
punt jo prefereixo ser el senyor Wales, que pels
que no tinguin context és el fundador o el creador
de Wikipedia, no sé fins a quin punt prefereixo
ser ell o prefereixo ser com un contribuïdor
únic que explica merdes d'eixos de trens i d
'història de vehicles i coses d'aquestes que...
Que, nano, que té uns articles a la Wikipedia
que són l'hòstia. O sigui, a mi el concepte
aquest de Craftman és que m'encisa tant, Àlex,
que penso que en el moment que et planteges crear
una companyia amb escala, et dilueixes. És a
dir, no és que et dilueixis, és que t'abstraus
tant del core que la teva feina deixa de ser
la de... És a dir, la de programador, la de fuster.
Ja parles de ser empresari, no? Ets l'empresari.
I l'empresari què fa? Parla amb els inversors.
Ja ho saps, no? Fa créixer el negoci. Però al
final del dia, tio, i això ho sento, eh? Però
per mi és irrefutable. Perquè la gent de negocis,
i quan em referic a la gent de negocis vull dir
que la gent que entén una mica més que jo del
concepte de negocis, d'acord? quan veu un negoci
arriba un punt que el veuen tots iguals. És a
dir, són inputs i outputs, són comptes de resultats,
són balance sheets. Però és igual si fas tornillos,
cocaïna o... o AK -47, és igual, és a dir, o
fusils de sal, no sé si m'explico, és a dir,
el tipus de negoci, és que no importa, saps?
És que al final miren els cash flows... Ingraciat
més que gastar. Exacte, exacte. Llavors, clar,
pensar que tot negoci que té escala t'acaba
portant a ser aquesta persona... Ostres, no és
que m'horroritzi, és que em desencisa una mica.
Llavors jo em veig en el meu camp cultivant pastanagues
i perseguint les gallines i llegint un llibre
molt tranquil·lament. Llavors, és que potser
m'he llegit massa vegades el llibre de Walden
i se m'ha quedat massa dins. No conec qui és
Walden. No? No el tens, Walden? Home, doncs mira,
vols tancar l'episodi o no? Sí, sí. Walden és
un pont. El que tu mateix m'has preguntat com
es diria en català... Doncs mira, sí, un estany,
sí. Doncs Walden, bueno, és un pont, és una zona
on Henry David Thoreau es va aïllar durant dos
anys per narrar la seva vida. el detall, però
és a dir, amb una granularitat acollonant i demostrar
que realment te'n pots anar tu solet al camp,
ser feliç i fer la teva vida. I a sobre, documentar
-la i convertir -te en un escriptor que per sempre
serà recordat.