Déu meu, estàs nerviós o no? Estic emocionat,
tio, provant un nou software de gravació de podcast.
Tenim sorpresa? Com la setmana passada, avui,
o no hi ha hagut escamp? No, avui no hi ha hagut
sorpresa i, evidentment, ja no m'han tornat
a contactar. També pot ser que, com que els vaig
bloquejar i reportar, potser per això no m'han
tornat a escriure. Però no sé què passa quan
reportes un compte de WhatsApp, i a més un d
'ells era WhatsApp Business, realment, que hi
ha allà darrere. Conec què passa amb el de Facebook,
perquè tinc un bon amic que treballa a Facebook,
justament en aquest departament, però WhatsApp,
imagino que deu ser alguna cosa similar. O sigui,
avui sí que parlem del que havíem de parlar la
setmana passada, no? Avui parlem del que havíem
de parlar la setmana passada. I doncs, puc fer
-te la pregunta que ja portava pensada per la
setmana passada i no vaig poder fer perquè em
vas assaltar amb l'escamp. Però val la pena,
eh? Ha quedat un episodi bastant rodó. 100%.
Quina pregunta. No em sorprèn que no te n'hagis
oblidat, per això. Si està a la mellista, es
fa. I punt. Dispara. Hauria sigut més divertit
l'episodi anterior si realment haguessis picat.
haguéssim seguit una mica més com la història,
saps? Igual avui, doncs, tenies alguna cosa que
reportar de, tio, vaig anar a veure els Mossos,
i em van dir això, i em van dir l'altre, i...
Tinc 2 .000 euros menys al compte, alguna cosa
d'aquestes, no? Que cabrons! Sí... Bueno, m
'hauria fet més il·lusió, saps allò que posen
com els presos com darrere d'una barrera, i
tu mires i dius, és aquest, és aquest el dolent!
Doncs això m'hauria fet gràcia, saps? Ja, ja,
ja. Però no és el cas, tio. No és el cas. Això
és massa romantitzat per les pel·lícules, eh?
Total, Àlex, tio, total. En fi, la meva pregunta,
Àlex. Fot -li. Tu treballaries mai per una Big
Tech o no? Quina bona pregunta. Ara segurament
no, però jo sempre... És impopular dir -ho, eh?
Jo sempre he estat molt fanboy de Google, tio.
Sempre he tingut una empresa com a referent i
sempre m'ha quedat l'espineta clavada de no
haver treballat per ells. Jo fa uns anys, quan
vaig deixar la consultoria tradicional i abans
de crear MarsBased, la meva empresa, vaig aplicar
a Google. Vaig estar en el procés i eren 10 entrevistes.
A la vuitena em vaig cansar. I vaig dir, passo,
tio. He perdut massa temps. És molt avorrit aquest
procés. Molt llarg. I passo. Em vaig rendir.
Sort que em vaig rendir, perquè així vaig poder
crear l'empresa, però sí, sí, literalment estava
avançant en el procés per entrar a treballar
per Google i hauria estat com un somni per mi.
I ara l'única manera que veig en què puc acabar
treballant per una gran empresa és si mai decidim
vendre l'empresa i per alguna cosa la venem
a una gran corporació o això ja no crec que passi,
que decideixi canviar jo de feina. I me'n vaig
jo de moto propi a una d'aquestes grans Big
Tech. Però això crec que aquesta, la segona,
és més descartable que la primera i la primera
ja és extremadament remota. Què et seduïa? De
Google... De Google em seduïa segurament l'impacte
de treballar en coses que fa servir tot el món.
Treballar en projectes. És una reflexió que tinc
molt sovint sobre els desenvolupadors. La gent
es pensa que els desenvolupadors es mouen per
pasta, i és cert, hi ha desenvolupadors que es
mouen per pasta, i evidentment estan en un bon
moment per fer -ho, perquè hi ha molts millors
sous que quan jo treballava de desenvolupador.
Però a mi una de les coses que sempre m'ha motivat
és el treballar amb coses que la gent faci servir.
A mi no m'ha motivat mai treballar per... per,
diguem, per a jefes més bons o pitjors, no m
'ha motivat mai a l'open source, no m'ha motivat
mai a treballar per pasta, m'ha motivat treballar
amb coses que siguin tangibles, no? I el fet
de poder treballar en Google Maps, Gmail, Google
Calendar, Google Chat, en qualsevol dels 25 noms
que ha tingut durant la història. Waze, ara,
Nest, no sé, totes aquestes històries que tenen
molt de públic, Chromecast, és que tenen 50 .000
dispositius, serveis i productes que fem servir
en el dia a dia, i a mi això em motivava a saber
que estava treballant en una cosa que després
la gent feia servir. Però no veus com que el
teu impacte es dilueix moltíssim? Sí, sí, sí,
sí. I dius, oh, sí, té un impacte, ho fa servir
tothom, bla, bla, bla, vale, t'ho compro. Fins
aquí t'ho compro. Malgrat el que tu saps treballar
allà, potser és el delay del cursor del Google
Docs. I això és la teatrasca. Llavors, a veure,
estic d'acord que el teu impacte és brutal perquè
ho fa servir tot Déu, però quan vas explicar
l'anècdota en el sopar... et diuen, hòstia,
tio, tu en què treballes? Sents Google Docs?
I et diuen, Google Docs? I la teva resposta és,
ah, sí, sóc el tio que optimitza si estaràs un
minut més enganxat a Google Docs si el blink
del cursor són 3 segons en lloc de 2, saps? Sí,
però és que una de les grans frustracions dels
desenvolupadors, i això és una cosa que m'ha
passat a mi com a freelance, i ens va passar
a MarsBased al principi d'empresa, és que normalment
acabes treballant en projectes O sigui, frustra
molt quan treballes en projectes que no tenen
cap tipus de visibilitat. Projectes que, parao
per bé, són o projectes privats o projectes que
ni tan sols s'arriben a llançar, perquè són
un pilot, un MVP, una prova, un projecte que
s'acaba descartant per una crisi econòmica,
una pandèmia, el que sigui, i dius, hòstia, porto
dos anys treballant en aquest projecte i no s
'ha llançat i l'han tirat a la bessura. Això
genera una frustració al·lucinant. I tens raó.
Hi ha dos tipus d'impacte. que a mi m'interessen,
perquè jo he treballat en els dos. Un, projectes
d'impacte en què, hòstia, té visibilitat en
el gran públic. Per exemple, a la meva anterior
empresa vaig haver de fer tota l'accessibilitat
de portals de la caixa, per exemple, i de la
web de caixa enginyers. Hòstia, té un impacte...
brutal, això, perquè estàs fent que un col·lectiu
de gent que no podia accedir a aquest tipus de
pàgines web, doncs pugui accedir -hi, perquè
ara la web era accessible, jo vaig treballar
en això, jo ho vaig implementar, té un impacte.
Després hi ha un altre impacte que és invisible
a l'usuari, però és visible a nivell d'empresa,
que és l'impacte a nivell de negoci. Aleshores,
jo tinc un molt bon amic, que és oient del programa,
el Carlos, que treballa a Google, i ell treballa...
en temes de DevOps, d'infraestructura, perquè
ens entenguem. I ell em va explicar que un dels
projectes que va fer va ser reduir, ara diré
una bogeria, i perdona'm, Carlos, perquè no me
'n recordo exactament, parlem de moltes coses,
però que era com eficientar la càrrega dels servidors,
crec que era de Gmail. I amb uns petits canvis
a nivell de configuració de serveis, no sé què,
ha aconseguit estalviar desenes de milions d
'euros l'any a Google, o centenars de milions,
en temes d'infraestructura. Diguem si això no
és motivant, no sé, entenc que no per tothom,
però a mi un tipus de projecte així també realment
m'estimula molt. Tot depèn de quants d'aquests
milions s'hagi pogut quedar ell, no? Home, evidentment
que tens bonos interessants per aquest tipus
de coses, sí, sí. De fet, l'última conversa
que em tenia, una cosa que jo no coneixia, que
era els peer bonos que es dona a Google, que
tu, literalment, pots enviar un e -mail al teu
mànager i dir -li, escolta, aquesta persona ha
fet molt bona feina, dona -li 100 euros, o dona
-li 1 .000 euros, amb dòlars, perdó. Es poden
anar regalant pasta com d'agraïment. projectes
que hagin anat bé, ha fet molt bona feina i tal,
o sigui que també, a part dels bonus que ja et
dona l'empresa de per si, a part tens un bonus
de reconeixement pels teus companys. No ho sé,
hi ha moltes coses que jo crec que Google evidentment
té tota la mala reputació del món, tampoc en
sortiré jo aquí a defendre'ls, però té moltes
coses interessants, la gran majoria de metodologies
de tecnologies que fem servir també surten d
'allà. O sigui, coses d'open source que fem
servir, llenguatges com Golang han sortit d'allà,
Python ha estat abraonat per Google i, diguem,
adoptat, ha sortit per allà. Què més? Altres
tecnologies, hòstia, no me'n recordo, la tecnologia
de Kubernetes que també havia sortit per Google,
que estan canviant. La manera amb la que construïm
software, no? Metodologies com Design Sprints,
per exemple. No ho sé, és que se m'acuden 50
.000 coses que fem servir de Google i no sabem
què són de Google. Per tant, crec que és una
empresa extremadament innovadora, malgrat que
porten, no sé, ja deuen portar 20 anys existint
i s'han convertit en un inconvenient, però per
mi segueixen sent una empresa líder a nivell
d'innovació. I anem a buscar com un terreny
mig aquí. És a dir, no et faria com més il·lusió
mantenint l'impacte, perquè déu -n'hi -do l
'impacte, vull dir, el molt quantificable que
és, agafar un vertical que t'agradi molt, és
a dir, va, m'ho invento, d'acord? Ets un nerd
de l'hòstia dels passwords, la seguretat i la
contrassenya. No creus que pots mantenir el mateix
impacte malgrat... entrar en una companyia més
familiar, uninta a 1Password, per dir alguna
cosa, i sent 1Password ja una companyia que
deu tenir, si no ha creuat els mil empleats,
no deu estar lluny. Bé, no sé quants en deu tenir,
però li van fotre una ronda d'inversió de 600
melons, em sembla, no? És una barbaritat. Sí,
sí, sí, sí, una barbaritat. Què dius, nano? Amb
això... o has comprat molta cocaïna o has tingut
que fitxar molta gent llavors jo vull pensar
que tu segon llavors perquè tu comentava tu comentava
això no perquè no per l'especialització no potser
sí exacte perquè al final aquí encara pots mantenir
una mica el caràcter aquest més hòstia és que
potser la paraula no és familiar però però sí
com més cultura d'equip i la teva aportació
potser no es dilueix tant. Digo, eh? Depèn del
tipus de persona que siguis. Jo soc un perfil,
m'agrada ser més un perfil generalista, pel
que dic sempre, que l'especialització és per
les formigues, i no he trobat mai valor en l
'especialització. Soc especialista en un parell
de coses, però perquè la carrera m'ha portat
cap allà, no perquè jo ho hagi volgut així, no?
Però... Però jo sempre he preferit treballar
en coses diferents. A mi em motiva molt poc estar
5 anys fent el mateix. De fet, mai havia estat
més de dos anys en la mateixa feina i dintre
la mateixa feina sempre anava saltant de projecte
en projecte perquè els meus skills són més generalistes
i crec que anaven bé en fases més inicials del
projecte i no tant quan el projecte es feia gran.
He fet tot tipus de sectors i he treballat ja
no de feines, de feines anteriors a informàtica,
però com a desenvolupador específicament. He
treballat per sector banca, assegurances, automobilístic,
viatges, sector públic, alimentari, of the top
of my head, fundacions, ONGs, en els primers
anys que vaig ser de consultoria. Després hi
ha MarsBased, projectes d'allà, encara molta
més tipologia. Prefereixo veure moltes coses
a molt poca profunditat que no pas endinsar -me
en una sola cosa. Si anés a treballar en One
Password, per bé que segur que tenen molts productes
diferents, No té la diversitat, la riquesa de
productes que té una empresa com, diguem -li,
Google o Microsoft, per posar -ne una altra,
o Apple, en la que ara pots trobar, de fet, a
Google, no sé com funciona Apple i Microsoft,
perquè les he seguit molt menys, però tu pots
fer, de fet, l'empresa ja et motiva i et recompensa
si tu fas salts horitzontals. canvies d'apartament
i passes a fer coses radicalment diferents a
les que estaves fent abans. Pots especialitzar
-te, però... també tenen molta cultura de fer
salts horitzontals i dir, val, jo he estat treballant
en Google Cloud, però em passo a treballar a
Google Maps i després treballaré amb Chrome i
després treballaré sis anys a YouTube i després,
saps, vull dir, i vas canviant com d'empresa
de molts verticals i allà hi ha molta cultura
d'això i està molt ben recompensat. Per tant,
crec que això s'adapta molt al tipus de persona
que soc jo. Però, bueno, ara està quedant com
que vull anar a treballar a Google, saps? I què
passa quan... Un animalot d'aquests, sent un
animalot, sent Google, fa un moviment en el qual
estàs absolutament en desacord. Exemple, exemple.
És a dir, fins a quin punt ets capaç d'agafar
els teus principis, entre cometes, eh?, i tirar
-los a la brossa. I et poso un exemple. No ho
he seguit, però m'ha arribat. El que ha passat
amb Facebook, amb aquesta noia de l'avortament,
Sí, sí, sí. No sé exactament com ha passat, no
ho sé. No en tinc els detalls i no vull entrar
en aquesta notícia perquè no me l'he preparat,
ni l'he estudiat, ni l'he llegit, ni res. Però
pel que sembla, una conversa privada entre una
mare i una filla sobre el tema de l'avortament
ha portat a que la policia hagi descobert o hagi
pogut investigar sobre... que aquesta persona
va avortar fora de perioda en terminis legals.
Algo així, crec, algo així. És a dir, i estic
llegint el titular, eh? Vull dir, no, de nou,
ni entro a jutjar -ho, ni tinc ni puta idea del
que ha passat aquí. Sí. Fins a quin punt el fet
que companyies facin aquest tipus de coses...
És molt bona pregunta. A més, per ser en tant
pucin com jo, que per principis vaig sortir de
Deloitte vull dir que hi ha empreses en les que
tens més control, evidentment en un Google tens
absolutament zero control i aquí o t'ho menges
o tu mateix deixes la feina i te'n vas a un
altre lloc hi ha empreses en les que sí hi ha
coses que s'han organitzat ja siguin sindicats
o col·lectius dintre d'aquestes grans, per exemple,
com va passar al Black Lives Matter doncs va
Va haver -hi molta revolta per això, perquè de
cop i volta un cert col·lectiu que van fer com
lobby dintre l'empresa perquè l'empresa es
posicionés amb això públicament, quan tradicionalment
totes aquestes grans techs havien estat bastant
agnòstiques a posicionar -se en fets socials
i polítics. I hòstia, hi ha hagut com una miqueta
un cop d'estat de la gent des del punt de vista,
des d'un punt intern. I crec que està bé, però
fa falta un número molt gran de gent. Com a persona
individual no faràs mai un gran canvi d'això.
El més fàcil és que tu fotis el camp i ja està.
Suposo que també són èpoques de la vida. I també
depèn del nivell de principis que tinguis. Jo
em considero una persona de principis forts i
jo abans deixo una feina que haver -me d'empassar
certes paraules o certes actituds. Però hi ha
gent que potser no té aquest tipus de conviccions
i hi ha gent que també decideix valorar que estic
en un estat en què necessito tenir més estabilitat,
estic esperant un fill o m'acabo de comprar
una casa, ara no puc deixar la feina, doncs mira,
saps, callaré i qui dia passar any amb ell, no?
Però bueno, no és un tema que em preocupi molt.
Jo ara ja no crec que vagi a treballar mai per
cap d'aquestes empreses. Però suposo que també
hi ha com hi entres tu. Jo ara, com he comentat,
crec que seria més plausible entrar -hi perquè
ens compren l'empresa que no pas perquè jo vagi
a picar la porta i demanar feina. I en aquest
sentit, quan ja hi vas, ja se sap que quan compren
l'empresa, els founders i tot això estan una
miqueta de tornada de tot i vas allà a veure
-les venir una miqueta, a passar el temps de
permanència que tinguis per contracte i no molestar
gaire. bueno, ja s'assumeix que tu estàs fent
altres coses, no et molesten, tu no molestes,
i apa, no ho sé, jo crec que això ja no m'aplica
i no em treu el son. Però una de les coses amb
què jo volia parlar en l'episodi d'avui era
què està passant amb aquestes grans empreses,
perquè tu ja ho has anat apuntalant en diferents
episodis, i dius, hòstia, ens vindrà una, vindrà
una, vindrà una que no sabem ni per on ens cauran
les hòsties, no? I... I que les grans tecnològiques
ja hagin dit, ei, ja no fitxem més, anem a canviar
polítiques. S'estan preparant, hòstia, canvis
molt importants. Google, Facebook, Apple no ho
sé, Amazon em sona que també, estan hiring freeze.
No poden fitxar, no poden fitxar, no volen fitxar.
Internament, i ho sé de primera mà, si s'ha
de fitxar algú, crac. Ho fan i gent clau. Però
ja no fitxen, diguem... Hi ha hagut una expressió
que m'ha fet molta ràbia últimament, que és
la que estan cutting fat, que estan perdent greix,
les empreses aquestes. Com que s'havien engreixat
massa en temps d'abonança i ara estan traient
coses prescindibles. S'estan perdent pes, soltant
l'astre. I dius, a veure, fills de la gran puta,
esteu perdent persones. Aleshores, no ho sé.
Jo crec que aquí ha d'haver -hi un tema a nivell
de recursos humans, el que sigui, que no està
funcionant bé. I l'altre punt és que les grans
tecnològiques ara estan aprofitant la vinentesa
per canviar polítiques d'una manera molt radical.
Vam veure els e -mails d'Elon Musk dient als
treballadors de Tesla que tothom a l'oficina
i estic cansat que procrastinem a casa. I ho
estem veient ara també en Facebook, o Meta, és
igual, sempre serà en Facebook, que canviaran
la cultura, que els hi treuen perks, es veu que,
no sé on ho vaig llegir això, en un all hands
meeting d'aquests li vam preguntar, el Zuckerberg
va explicar que si hi hauria canvis, que ara
ve un moment complicat, que evidentment l'empresa,
doncs, hòstia, Facebook està anant cap avall,
Instagram està anant cap avall. l'únic que sustenta
de moment és WhatsApp, aleshores, clar, és una
empresa que, hòstia, ho canvia molt, el tema
del metaverse no els ha acabat de sortir del
tot bé, i es veu que volen fer una transformació
radical a nivell de cultura d'empresa, segurament
per ajustar costos, d'acord? I es veu que en
un all hands meeting, doncs, Zuckerberg estava
explicant tot això, i de cop i volta algú li
pregunta, diu, ja, però aquells caps de setmana,
no sé si, quina història és, perquè jo no segueixo
gens la història de Facebook, eh? M'interessa
molt poc. Però algun del PERC de benefici d'empleat
que tenien, que era com, no ho sé, un cop al
mes, un cop a l'any, tenir un cap de setmana
de retrit, no sé què, diuen, això encara ho podrem
seguir fent, no? Doncs veu que va mirar cap al
terra Zuckerberg, va estar com uns segons callat
i va dir alguna cosa com quina part del hi haurà
canvis profuns. no has entès, saps? Com dient,
xaval, que s'ha acabat el menjar gratis a l
'oficina, s'ha acabat el portar la mascota,
s'ha acabat els massatges a l'oficina, estem
entrant en territori de guerra, en època de guerra,
aquí ens haurem d'ajustar tots el cinturó i,
hòstia, fot gràcia, no?, tot el tema dels grans
tecnògics aquestes que sempre han estat despilfarrant
i una miqueta, doncs, visquent en la cultura
de l'abundància. que ara s'hagin de passar
per aquesta època, per aquest hivern empresarial,
a veure com el passen. Hi ha algunes que es passen
pitjor que altres. Jo crec que Facebook és aquesta
pitjor parada de totes les que hem mencionat,
però déu -n'hi -do, tio. Jo crec que s'espera
un moment xungo. Tu com ho vas seguir, en això?
Deixa'm, sisplau, que t'agafi el moment en el
que no sé com és un... All Hands Meeting a Facebook.
Desconec el format. Segur que el veus. Segur.
I amb unes òculos, segur. Això segur, és l'única
part que sabem. Però, què t'has d'endur a nivell
de sensacions quan Mark Zuckerberg et diu quina
part, a tu directament, és a dir, es dirigeix
a tu, et mira i et diu Quina part d'això no
has entès? En aquell moment, jo crec que el tio
del costat simplement et dona una pala i et diu,
mira, ves allà al jardí de fora i ves cavant,
perquè la teva tomba és el teu pròxim destí ara
mateix. Exacte. És que m'ho imagino exactament
així. Exactament així. I tothom com mirant -te
en el metavers. És a dir, tio, a dins del metavers
ets com... Ets un cadàver i el metavers. Has
mort primer el metavers que la vida real. Exacte,
exacte, exacte, tio. Has perdut una vida al metavers,
tio. Això ha de ser horrible. Doncs, en fi. Àlex,
no sé què m'havies preguntat. No, que com has
anat seguint tot això i què creus que passarà?
Perquè ja ho dèiem en un dels episodis anteriors,
no? Què veurem abans, no? La seva família acabada
o la desaparició d'alguna de les grans tech?
Hòstia, jo cada cop començo a veure més a prop.
No desapareixeran, evidentment, que són empreses
que ja estan aquí, que són els nous IBM, Cisco,
T -Systems, que per bé que vagin malament, sempre
acaben sobrevisquent. Però, bueno, algun en particular,
Facebook, crec que tindrà una època de passar
-les molt, molt, molt malament si no canvien
molt les coses. O sigui, et diré que sí i que
no, perquè... I a mi això és una cosa que...
És una analogia que em trenca, perquè molta gent,
igual que has apuntat ara, me les compara amb
les tech dels 70 i els 80. I em diuen, no, és
que mira, tio, totes aquelles que van sortir
llavors, ara són insignificants i han vingut
unes noves i les han trepitjat. Llavors, fins
a cert punt et puc comprar l'argumentari, però
per altra banda, hi ha un lloc on l'analogia
trenca i és Un lloc tan rellevant que és el que
fa que no tingui validesa. Per mi. I en el meu
cap, només. T'ho explico. Quan IBM fotia ordinadors,
estava venent en el 0 .0 error de redondeig 1
de la població del món. I el fet que pogués venir
algú per darrere i li pogués dir mira tio, el
que estàs fotent és una autèntica merda i jo
tinc una proposta millor. el mercat estava literalment
verd, buit, i no hi havia res. O sigui, estava
tot per córrer. Tot per córrer. En canvi, ara,
ara és not the case. O sigui, aquests animalots
s'han fet tan grossos, Alex, Google és tan gran,
Facebook és tan gran, que a dia d'avui estan
copant, és a dir, no anem a dir tot el món, però...
pràcticament a les regions on són dominants i
on operen, tenen un monopoli, entre cometes,
ja sabem que el tema del monopoli i l'antitrust
aquí és delicat, absolut. És a dir, no pot venir
ningú des de sota i dir -li, hòstia, et vaig
a menjar la torrada. Tio, ni de conya. És que
no pot passar, no hi escala. I si passa i comença
a aixecar -se i sembla que ha tret alguna cosa
divertida, que, hòstia, que li està... picant
una mica la punta de l'ungla del dit petit del
peu, agafa i Instagram ho compra, WhatsApp ho
compra. És que tenen tants recursos i poden fer
tantes coses que a dia d'avui només per la pròpia
inèrcia i la massa que tenen... Ai, sempre em
confonc amb la massa i el moment. És el moment
que depèn de la massa. En fi, és igual, tio.
Física, que no l'importa a ningú. En fi, el
punt, tio, tenen tanta embrenzida, que t'ha
semblat. Exacte. Que, ostres! És que és impossible.
És que no és possible venir des de sota i fer
-li ombra. És que no es pot. És a dir, no és
físicament possible. Llavors, si tu em dius,
hòstia, la Sagrada Família o Facebook, és que
Facebook no se'n va enlloc. És una guerra, aquesta
guerra ja s'ha acabat. Ja no s'està lluitant
més. És a dir, ja... És com el tema dels sistemes
operatius en els mòbils. Si tu em dius, hòstia,
hi haurà un tercer sistema operatiu en els mòbils?
És que és impossible. És una guerra que està
trencada ja, perquè han capitalitzat tant sobre
el que han construït. Exemple, on estan totes
les aplicacions? A l'App Store o a la botiga
de Google Play. Exacte. Si tu avui vols construir
una tercera alternativa, què collons has de fer?
Si no tindràs cap aplicació, és que la gent no
et farà servir. És impossible, literalment, que
puguis generar atracció a base de crear alternatives.
És a dir, t'has de muntar i l'única oportunitat
que queda és la de muntar -se i treballar a sobre
dels ombros d'aquests gegants per construir
coses tu a sobre del que és la plataforma. Però
la resta són guerres que s'han perdut. I és
que inclús et diria que els propis... Mira, posa
un exemple. igual no ho recordes, eh? Però Android
abans, bueno, és que igual ara també, però és
que no ho faig servir jo, permetia com posar
com una espècie de màscara que masquejava tot
el sistema operatiu, d'acord? Facebook va trobar
una cosa que em sembla que es deia Facebook Home,
que el que feia és que masquejava tot el sistema
operatiu i et creava com una experiència ultra
personalitzada i canviava l'Springboard i ho
canviava tot. Això amb iOS no era possible. Però,
Tio, ni ells van tenir que matar aquest producte.
Van tenir que matar -lo perquè era del roi bo.
No va aconseguir ni Facebook. No, és que no va
aconseguir ni Facebook. I inclús, podem recordar
esforços, i atenció ja, trec aquí per la galeria,
esforços d'Amazon per crear un telèfon. Fire
Phone. Fire Phone, sí, correcte. Llavors... Bueno,
i Windows Mobile no sé com deu estar, però vull
dir, no sé ni tan sols si encara existeix. Mira
què et dic. Clar! Llavors, hòstia, és que si
ni aquestes són capaces d'aconseguir -ho, tenint
literalment, Àlex, literalment tots els recursos
del món, és a dir, tenen recursos pràcticament
infinits. Pràcticament. I no són capaces d'aconseguir
-ho perquè són guerres que, com diem, ja s'han
lluitat, ja s'han acabat, ja estan. Com has
d'esperar tu des de la granatxa a casa teva?
tan romàntic com ets a aixecar una companyia
d'aquest tipus. És impossible. O sigui, ara
el que has d'aspirar és a crear -te a sobre
i veure si pots construir alguna cosa de valor
allà a sobre. Però, mira, posat malament, tio,
al final del dia què és Facebook? És un botó
muntat a sobre d'iOS. Sí. Sí, però... La meva
pregunta és la següent. Tu creus que han pogut
aixecar aquestes empreses? O és més, havíem pensat
que sobreviurien aquestes empreses per l'abonança
econòmica i pels béns favorables que han tingut
fins ara? Perquè... han pogut innovar, han pogut
crear departaments, han pogut llançar -se al
metavers, i a fer hardware, i Facebook ha fet
a Workplace, i ha comprat Instagram, i ha comprat
WhatsApp, i Microsoft ha comprat GitHub, i ha
comprat LinkedIn, i ha comprat, no sé què, l
'empresa aquesta de videojocs, que no me'n recordo
quina és, i Google ha fet cotxes, i ha comprat
Waze, i ha comprat Nest, i totes aquestes han
diversificat tant. Creus que ara podríem seguir
salvant l'empresa, salvant els trastos? amb
la que vindrà ara, sabent que hi haurà retallades,
que perdran molt de personal, hauran de fer fora
milers, si no desenes de milers de treballadors
i treballadores, que segurament ja no hi haurà
tant de budget per invertir en innovació, no
obriran línies de negoci noves, no podran fer
adquisicions bilionàries, bilions americans,
mai europeus, està clar, però tu creus que aleshores
els serà tan fàcil continuar sent les big tech?
amb la que vine ara? Clar, jo no tinc resposta
en aquesta pregunta, no? I, evidentment, si la
responc faig un desfavor brutal perquè segur
que serà ultradesinformada. Però el que sí que
tinc és que et puc dir per què han pogut escalar
aquest nivell i empreses històriques com Ford
o... no ho sé, o el grup Daimler, el que sigui,
és igual, d'empreses tradicionals no han pogut.
Primer, és que els hi hem donat terreny verge
per córrer i sense preguntar, per explotar una
cosa que estava verda de collons, que es deia
internet. I l'han doblegat al seu gust. I dades
personals. Clar, clar, clar. És a dir, han començat
a estirar de la màniga i ningú preguntava, ningú
preguntava, ningú preguntava i de la mateixa
manera que, per exemple, el sector energètic
és un sector extremadament regulat i no pots
fotre el que et doni la gana, el sector alimentari
és un sector extremadament regulat i no pots
fotre el que et doni la gana i et miro, però
al mil·límetre en el moment que cometis un error...
Aquí, com que era una cosa nova i ningú sabia
molt bé com anava, els hem dit, tio, doblega
-ho com et surti de les pilotes i fes el que
vulguis. I no pregunto gaire perquè tampoc ho
entenc, o sigui, tampoc em donaràs una resposta
que no entendré. No sé si has vist com les aparicions
al Congrés... Perpèntiques. Bueno, doncs èpiques,
no? Vull dir, si no saps ni com funciona el seu
model de negoci, doncs què m'has d'explicar?
Doncs mira en un altre cantó i ja t'ho faràs.
Aquesta és una. Aquesta és una. I l'altra és
que s'han trobat Com a conseqüència d'això,
amb unes dinàmiques de negoci que no s'havien
vist mai a la història. És a dir, escalabilitat
infinita a cost zero, on s'ha vist això? Exacte.
Crear unitats adicionals de capacitat en el sistema
a cost zero, o sigui, els marges que tenen aquestes
companyies, clar, quan els inversors ho veien,
se'ls posaven els ulls, tio, com taronges. Clar,
cony, què se'ls posaven com taronges? És que
no ho havien vist mai a la història, això. Llavors,
clar, és molt curiós que s'han donat aquestes
dues coses i els hi has permès créixer i tenir
unes valoracions que, bueno, llavors, tens possiblement
les cinc companyies més valuoses del món dintre
de les deu creades fa menys de 20 o 30 anys.
És una autèntica barbaritat, és una animalada.
I hi ha una altra cosa, que la força laboral
d'aquestes empreses segurament és Facebook,
compra Instagram i agafa. mil dels seus desenvolupadors
diu ara passeu a Instagram i agafa 100 product
managers i els fica cap allà i agafa gent de
màrqueting i els fica cap allà i això potser
fort no ho pot fer perquè un empleat de la línia
de producció de peces no el pots passar a fer
coses radicalment diferents, un producte radicalment
diferent perquè només sap fer coses a cotxe,
que tenen aquesta super especialització del tipus
de treballador que tenen, però bueno, això ja
potser ja és matèria per un... per un següent
episodi, però... O sigui que tu creus que Sagrada
Família ha acabat, eh? Jo absolutament. Jo sí,
mira, de poques coses puc apostar, eh? Però si
em fessis apostar... És a dir, que no depenen
de mi, bé, tinc com una norma personal que mai,
mai, mai, mai aposto per coses que no depenen
de mi, però aquesta és que, com diu un amic meu,
és que es cau de madur, eh? O sigui, és que és...
Mira, doncs seguint l'analogia de la Sagrada
Família... Jo també crec que no veurem una de
les grans tech desapareixer, però la Sagrada
Família, quan històricament s'ha quedat sense
pasta, per temes de crisi i tot això, s'ha quedat
tal qual estava, amb una miqueta com el hiring
freeze que se'ls hi espera ara a les big tech,
s'ha quedat uns anyets, mentre no han aconseguit
més subvencions i més pressupost i tot això,
i després ha continuat creixent. Per tant, jo
crec que aquesta serà una miqueta l'analogia
del que veurem a les grans tecnològiques.