Confirmes que estàs a punt? No ho sé, tio. Acabo
de tornar de vacances. No sé si estic a punt,
saps? Tens estrès post -vacacional o no? No en
tinc, no. No en tinc mai. Però han estat unes
vacances curtes. Jo crec que... De fet, estava
pensant ara si he arribat a desconnectar o no
de la feina, perquè no han estat com 10 dies.
Han estat un viatge curt. jo que estic acostumat
a fer tres setmanes del tiron, que considero
que és el mínim per desconnectar aquest cop,
tot i que, diguem, no he connectat amb la feina,
no he tingut la sensació aquella de dir m 'he
oblidat dels passwords. No sé si m 'explico.
La desconnexió total. Aquella de dir què estava
fent abans de marxar de feina, saps? Vull dir,
quines converses vaig tenir, quin és el password
d 'això, saps? Vull dir, saps allò d 'oblidar
-te pràcticament de qui ets i què fas. No ho
he tingut aquest any de moment. Jo pensava que
eres un tio de 1Password, tu. Sí, sí, faig servir
1Password, però és una manera de parlar el dia
aquell que t 'has oblidat dels passwords. Quan
no hi havia 1Password, literalment em passava
això, que no me 'n recordava el password de desbloquejar
l 'ordinador, saps? I allà no hi ha password
que valgui, el de desbloquejar l 'ordinador.
Hòstia, no recordo quina contrasenya o quines
contrasenyes feies servir abans de tenir serveis
com 1Password. No ho recordo, eh? Jo sempre he
fet servir alguna lògica, lògica molt meva, però
vull dir, agafava les dues primeres lletres del
que és la plataforma, me 'n recordo, i després
ja d 'aquí elaborava tot un seguit de números
i lletres bastant llargs amb alguna frase o alguna
cosa així. Eren impossibles de recordar, menys
que fossis jo, que soc molt friqui per aquestes
coses. Després ja, evidentment, va venir One
Password. Deu fer gairebé deu anys que faig serveis
d 'aquest tipus. Hòstia, sí, tio, quina existència
més miserable. No la recordo, eh? No recordo
què passava abans de One Password i quins passwords
tenia. No recordo. Però tu no t 'havia passat
mai el típic de tornar de vacances a la feina
i no recordar -te el password de l 'ordinador?
O, espera, t 'ho diré més, tornar de les vacances
i no recordar -me a quin pis era l 'oficina.
Hòstia, no, però això ja crec que tens un problema...
Déu meu, de memòria, vaja. No, perquè et desconecto
molt. Jo durant les vacances et desconecto molt,
però és això, intento fer mínim tres setmanes.
Aquest any em toca fer les partides. És una altra
manera de fer -ho, però sí, sí, desconectar a
nivell hard és l 'única manera. Jo no entenc,
eh, la gent que no fa vacances o que diu no,
no, jo volo una setmana perquè si no, saps...
Tio, no ho sé, saps? Sobretot la gent que s 'ho
pot permetre. Evidentment no parlo de gent que
no s 'ho pot permetre, però gent que diu que
prioritza tant la seva feina com per no fer vacances.
Això amaga moltes coses. T 'emportes l 'ordinador?
Nina, bona pregunta, perquè aquest cop ha estat
el primer cop que no m 'enduc l 'ordinador. Però
m 'enduc l 'ordinador sempre perquè tinc coses
per fer que acumulo, saps? Acumulo coses de...
Vinga, va, durant les vacances esborraré els
comptes de xarxes socials. o organitzaré les
fotos, o faré no sé què, o composaré algun vídeo,
històries d 'aquestes. M 'enduc coses perquè
normalment sols viatjar sol. Però aquest cop,
com que anàvem de vacances, així rollo camper,
veia que no podria carregar l 'ordinador en deu
dies i vaig dir, dic, l 'ordinador és que de
casa està. El primer cop que me 'n vaig de vacances
sense ordinador en molts, molts anys. Però no
per fer feina, o sigui, mai me l 'he endut per
fer feina. Quan vaig de vacances m 'enduc l 'ordinador,
però no per feina. I Àlex, Àlex. A veure. Aprofites
les vacances per educar -te o no? És que no...
Crec que en el model d 'educació contínua que
faig jo no tinc moments per dir ara estudio,
ara no estudio. Constantment estic aprenent coses
i... He tingut vacances en què he llegit molts
llibres de business i coses, i aprendre coses,
fer -me algun tutorial de coses. Hi ha hagut
vacances en què he sudat completament del tema.
Però jo no li poso moments a la vida, sinó que
quan considero que s 'ha de fer, es fa, i punt.
No tinc una regla específica. I malgrat que era
una pregunta que podia semblar aleatòria, està
ben trobada, sí o no? Anàvem trampa. És una bona
assistència de gol, eh? És una autosistència
de gol, vull dir, perquè en realitat aquest tema
el dirigeixes tu. No, no el dirigeixo jo. Jo
crec que tens molt a dir. Bé, de fet, d 'estar
bé o no, avui parlem d 'educació i si realment
l 'educació escala o és una carnisseria que difícilment...
la pots acabar productitzant i fer un negoci
horitzontal d 'un vertical d 'educació i per
això li preguntava a l 'Àlex si ella aprofita
també les vacances per educar -se en realitat
la seva resposta era absolutament indiferent
era únicament per encaminar la conversa cap aquí
però gràcies per contestar -la Tu t 'opines que
sí que aprofites les vacances per estudiar el
màxim possible alguna cosa que el temps lliure
de la rutina no t 'ho permet. És que ha canviat
molt la meva manera de, entre cometes, educar
-me. De la mateixa manera com abans sí que agafava
temes molt concrets i els baixava fins la sacietat,
cada cop més sóc d 'aquest... d 'arribar fins
al 80 -20 d 'una cosa i passar a la següent molt
ràpid. És a dir, no inverteixo... Anem a dir
que cada cop sóc menys estratègic a l 'hora d
'estudiar o d 'educar -me, sinó que li estic
trobant molt valor en interconnectar diferents
disciplines. I per fer això el que faig és que
tinc un set de temes que m 'interessen molt.
Ja et vaig explicar com m 'aproximo al món. Havíem
de saber una mica d 'història i una mica de física
per saber com funciona la gent, com funcionen
les coses, bla, bla. Intento... I tinc certes
fonts d 'educació que m 'ajuden molt a aproximar
-me a aquestes idees. Però no et pensis que soc
gaire estratègic, eh? Dir, no, mira, va, aquest
any estudiaré això perquè vull aconseguir tal.
Crec que li estic agafant molt el gust a... aprendre
coses simplement pel gust d 'aprendre -les, quan
abans no ho tenia. I és per això que sóc un perfecte
inútil que sap una mica de tot, saps? És veritat.
Per on tirem? No, no, és que fa gràcia. després
de dir d 'una manera superanalítica de jo faig
això, faig el 80%, considero que has d 'aprendre
una miqueta física, història, donar tot un paradigma
de com estudies i aprens i soc un complet inútil.
Home, no sé, em sembla molt exagerat. Com ho
enfoquem, això? Perquè jo crec que aquí es pot
partir des del punt de vista de societat, no?
Potser és per on vols arribar tu. Vinga. Comencem
des de... el big picture, és a dir, com... Hòstia,
és que no hi ha bones paraules en català per
dir això, però com s 'ategem a l 'escenari per
parlar d 'això. A veure, jo ho enfocaria de la
mà que la universitat, ho sap tothom, és un concepte
desfasat. És un concepte desfasat. Absolutament.
Per mi... Per molts motius. El primer motiu és
perquè, anem a dir que la seva cadena d 'incentius
s 'ha trencada. És a dir, tu vas a la universitat
perquè mires a dret i a esquerra i els teus companys
van a la uni, llavors tu també, malgrat a la
universitat que tu trobis feina o no trobis feina,
al final li és absolutament igual i ella rep
els seus 20 i pico mil estudiants aquí a Catalunya
cada any sense preguntar -se gaire. Per tant,
s 'ha convertit més en un mecanisme social que
en un mecanisme productiu. I en el moment en
què tens una cosa que funciona per estatus, tens
un problema. Llavors, això jo penso que ha portat
a una conseqüència de segon ordre, que és la
següent. Els anys 20, si tu eres metge o enginyer,
com que n 'hi havia tres, perquè tres persones
podien permetre's això, Hòstia, eres un tio molt
valorat, no? I tenir una carrera era un... Ostres...
Era una fita molt prouada, que et podia obrir
moltes portes. Què passa? Que en el moment que
això es converteix en commodity, perquè les universitats
transversalment escalen, s 'obren, tothom és
graduat universitari, és allò de... És que, veus?
Aquesta és una cosa que és allò que tu me 'l
vas frasejar un dia, que li vam dir el teorema
de Ramon, perquè el Ramon té aquest teorema i
al principi no l 'entenia. El tio me 'l deia
i jo pensava, tio, aquest teorema és una autèntica
merda. Però tampoc l 'hi deia mai, pobret, no?
Però després vaig dir, hòstia, tio... Tanta que
ets escolta. Sí, sí, sí, m 'agrada, m 'agrada,
m 'agrada. Una mica de polèmica pel Ramon. Eh,
clar... Sí que té sentit això, perquè m 'ho anava
trobant com a cada més llocs, però ara el fort
és que m 'ho trobo sense pensar -hi. Per exemple,
aquí tens un teorema de Ramon claríssim. Quan
tothom és titular universitari, ningú és titular
universitari. És evident. Llavors, què és el
següent nivell? Hosti, vinga, posa un màster,
no? Ara a la vida, si no tens un màster... no
ets ningú, molt bé, però què passa quan tothom
té un màster i tothom fot un màster? Jo recordo
la pandèmia, tothom fot un màster, tothom té
un màster. Clar, quan tothom té màster, què fas?
Un altre màster. I quan tothom té dos, què fas?
Un postgraduat i l 'altre un doctorat. Al final,
és el mític race to the bottom que no va enlloc.
Llavors, acaba sent comodity, no? I per tant,
que... Què has de fer? Has de buscar mecanismes
alternatius d 'educació i aquí apareixen, doncs
això, aproximar -te a l 'educació des d 'un altre
punt de vista. És a dir, anem a veure què li
interessa al mercat i anem a buscar aquests skills
que em donaran la feina, com si diguéssim. Té
sentit això, Àlex? I és una miqueta el paper
que juguen potser més les business schools no
tan tradicionals o inclús els developer bootcamps,
no? que diuen, hòstia, necessitem, el mercat
necessita molts enginyers, la universitat no
els plodeix el ritme que els necessita la societat,
i ni vénen amb les skills. Perquè jo me 'n recordo
que quan jo vaig estudiar a la uni, jo considero
que el, com se 'n diu això, el programa de la
uni ja estava força desfasat. Vull dir, ja existien
llenguatges de programació com Ruby i Python,
per exemple. que clarament havien de ser els
llenguatges que una miqueta, bueno, no et diré
que dominarien el mercat, però es convertirien
en grans potències. I Rubio ha estat en temes
de desenvolupament web i Python ho està sent
en temes de data science o també en desenvolupament
web, no ens enganyem. I seguien fent llenguatges
de l 'any de la catapunt. O sigui, no sé fins
a quin punt tenia sentit com a enginyeria informàtica
que t 'expliquessin... O sigui, començar a programar
en llenguatges tan allunyats de la realitat com
C. No dic C més més, sinó C. Sí, punters i tota
aquesta història que després la majoria... A
mi em va agradar molt, però no li he trobat mai
la utilitat fent -nos servir en altres... La
majoria de llenguatges que es van servir avui
en dia que la gestió de la memòria no la toques.
I després anar progressivament a altres llenguatges
de programació fins a arribar a Java, que era
l 'únic que tenia cert sentit de mercat. Què
passa? Que si li dones una volta, al final la
universitat també, el programa ve marcat per
qui el dissenya. I qui està treballant a la universitat
fent docència? Molta gent, els que no s 'hi dediquen
al 100%, són gent que està fent recerca. Llavors
intenten, diuen, home, jo per fer recerca necessito
tal cosa. La posaré al programa perquè els alumnes
que surtin aquí, algun vindrà a ajudar -me amb
el meu doctorat, amb la meva línia de recerca,
etcètera, etcètera. I la universitat es dedica
a utilitzar molt més aquests llengües de programació
que no pas el mercat tradicional. O sigui, el
mercat està orientat clarament a web. Ja no et
dic a mòbil, perquè quan vaig acabar encara no...
L 'iPhone potser... Em sembla que va sortir...
Ara em corregiràs tu, no? Va ser el 2009 que
va sortir l 'iPhone? Quin any? El 2007 va sortir
el 2008. Però les apps... En 2009. En 2009, d
'acord, això. És on volia arribar. No es podia
desenvolupar per iPhone, no? Evidentment hi havia
un mercat desenvolupat per Sybian, no me 'n recordo
més de la moda aquella i tots aquests altres
sistemes operatius i els de Nokia, però qui ho
feia, no? Hi havia molt poca quota de mercat.
Però dius, hòstia, realment desenvolupament web?
van fer una assignatura un trimestre i ni tan
sols era pràctica, era web, era, perdó, era teòrica.
I dius, collons, i això la Pompeu, que era com
a nivell de currículum, a nivell de programa,
era les més avançades, perquè la UPC sempre ha
estat molt més conservadora. I dius, no està
molt alineat amb el mercat. Ja ho he comentat
algun cop, per fer canvis al programa docent
d 'una carrera, fan falta anys. Aleshores, el
mercat evoluciona molt més ràpid del que podia
evolucionar a la universitat, i el que dius tu,
no hi ha els incentius aquests, no? I per això
han tingut tanta tirada els bootcamps, i crec
que té sentit que parlem d 'això pel teu passat
a Ironhack, perquè d 'alguna manera van tenir
el seu boom en el mateix moment en què el mercat
demanava a molts desenvolupadors, doncs es van
sortir molts, molts bootcamps, van aparèixer
com bolets, i van resoldre, et diré que francament
bé, una problemàtica de mercat que la universitat
no estava preparada, que estava generant un coll
d 'ampolla, claríssim. Podem parlar de la qualitat
dels bootcamps i de la gent que surt dels bootcamps.
Crec que dona per dos o tres episodis. Però van
ser un bon moviment per donar a entendre que
la universitat no respon, o sigui, no pot donar
sortida a totes les necessitats d 'una societat
que tecnològicament avança molt més ràpid que
l 'àmbit universitari. En aquest sentit, jo crec
que va ser una bona resposta. S 'han creat bootcamps
especialitzats en altres coses. N 'hi ha de producte,
de UX, UI, n 'hi ha de Data Science. Però bueno,
estem obrint moltes portes, em sembla, i no sé
si t 'he contestat a la pregunta. Sí, m 'has
contestat, però si ho enfoquem una mica a el
que veníem a parlar aquí, que era l 'escalabilitat,
jo sempre m 'he trobat amb una cosa que m 'ha
semblat molt interessant, i és, clar, l 'escalabilitat
de què ve de la mà, de portar... La pèrdua de
qualitat. Sí! no, perquè dius, mira, va, no,
no, o sigui, t 'ho compro, eh, t 'ho compro,
però tu pots escalar molt un producte i fer -lo
d 'una qualitat molt acceptable, però d 'un producte
de software com un producte de hardware, i no
ho sé, es fabriquen molts milions de dispositius
iPhone en el planeta i, hòstia, són de molt bona
qualitat, és a dir, tu pots escalar un producte
transversalment i mantenir la qualitat d 'aquell
producte si tens com d 'alguna manera, escolta,
vull dir, un procés de manufactura pristí, no?
Però què passa? On vaig? No hi ha cap episodi
sense el pristí, eh? Home, tio, no ens pot faltar,
Àlex, no ens pot faltar. On vaig amb això? Vull
dir que si ens assenyem el teorema de Ramon,
quina és l 'última conseqüència d 'escalar l
'educació? És que tothom tindrà... aquella llicenciatura
o aquell digri, no? Clar, quin problema tens?
És el valor total. O sigui, no és un efecte de
xarxa en el qual, contra més gent hi ha amb això,
guanya més valor la xarxa. Al contrari, aquí
es perd. Just, just, Alex. Mira, no ho havia
pensat mai amb efectes de xarxa. però tens tota
la raó del món, és claríssim, no? El fet que
jo tingui un iPhone i tu també ens va molt bé
perquè segur que podem parlar per iMessage i
podem fer moltes merdes, no? Però, clar, si tu
tens un graduat en Gèria Informàtica i jo un
altre, tu i jo estem competint per una feina,
no? Però aquí, què és el que vull dir? En el
moment que... Tu imagina't que l 'Àlex demà va
muntar un bootcamp, i el vas a muntar, i el que
tens és, ostres, 20 places... per tres programes
a l 'any on assegures una qualitat espectacular
d 'aquell programa i la teva obsessió és agafar
aquelles 60 persones, 20 per 3, i emplear -les
cada any en les millors feines, no? Què tens
aquí? Tens una botiga, quasi, no? Tens el ramen
i a giro, pràcticament, no? És a dir, tens un
lloc amb... I per qui no sigui de Barcelona,
és un restaurant molt petit on sempre hi ha cua,
perquè hi ha molt poques taules. I d 'aquí igualbé
també es deriva la qualitat del seu producte,
perquè no és una cosa que escali. Què passa?
Que quan tu converteixes aquest negoci educatiu,
el vols escalar, deixes de ser... docent per
convertir -te en emprenedor o en un empresari.
Llavors, el teu focus deixa de ser la qualitat
de l 'educació i passa a ser el nombre d 'estudiants,
l 'average revenue per estudiant, etc. És a dir,
canvies el teu barret i passes de ser un educador,
un formador o una persona super, super, super
preocupada pels altcoms del teu estudiant i la
teva mètrica última acaba canviant i ara ja et
preocupes per la compta de resultats, no pels
outcomes de l 'estudiant. I això, en educació,
sempre passa. On ho veus magnificat a l 'extrem,
això? Això ho veus magnificat a l 'extrem amb
els MOOCs, o amb els cursos online, on l 'escalabilitat
és acollonant. Però clar, al final, vull dir,
no, és que no pots servir un producte educatiu
de moltíssima qualitat. Jo amb això sempre penso
en diverses coses, no? Per exemple, Ironhack
al principi era un producte molt boutique, o
algo molt custom, on sortia una gent, hòstia,
que dius... I no dic que surtin mals estudiants
ara, eh? Però sí que és cert que és un producte
que ha pecat d 'escala... perquè al principi
no tenia aquests problemes d 'obrir nous campus,
generar nous deals amb empreses, etc. I es podia
centrar en el seu core, que era, al final, l
'educació. Llavors, jo sempre poso aquesta contrapartida
o aquest contrapunt amb altres bootcamps que
només accepten 20 -30 persones per batx i en
fan dos l 'any o tres l 'any. Però, clar, tota
la gent que surt allà, hòstia, pots enfocar -te
molt més en que tinguin una experiència acollonant,
perquè les teves preocupacions han deixat de
ser una compta resultats. Ja saps que no guanyaràs
molta pasta, però, almenys, tindràs el teu futur
assegurat. I això ho vull dir des d 'un punt
de vista de l 'empresari, de qui munta el bootcamp.
que moltes vegades sol ser inclús el professor.
Jo me 'n recordo que hi havia a Berlín, que em
va inspirar molt, el vaig anar a visitar i em
va semblar brutal, un producte de Data Science,
que es deia Data Science Retreat, que només agafaven
a dos cohorts per any, ara no sé com els diuen.
però, clar, només agafaven gent que ja estava
com a mid -senior i els portaven com a la part
més alta de la part del data science, però, clar,
miraves qui estava treballant allà i, hòstia,
nano, la gent que sortia d 'allà se 'n anava
a Facebook, a Tesla, a Google, directes, però
de cap. De fet, tu has donat la clau quan has
parlat del tema mètriques, no? Jo sempre, jo
que vaig veure l 'evolució de, no només Ironhack,
evidentment, i vam col·laborar força quan estaves
a Ironhack i els anys després, però A nosaltres,
com a empresa de desenvolupament, hem col·laborat
amb totes, no? I ara se m 'escaparan els noms
perquè tot just torno de vacances, no? Però els
CodeWorks, LeVagon, tots aquests altres que hi
havia, hi havia un altre Ubicum, amb tots hem
anat a fer xerrades, hem donat classes, hem fet
mentoritzacions, històries diverses. Jo recordo
que... Una de les claus per les quals funcionaven
aquests models de negoci, evidentment des de
fora és completament diferent del que tu veuries
des de dins, i vull tenir la teva opinió també,
però quan intentava preguntar per què funcionaven
aquests models de negoci, la mètrica que em donaven
aquests bootcamps era l 'empleabilitat 99%. I
dius, clar, és que en un mercat que va necessitatíssim,
desesperat, per desenvolupadors, ara exagero,
però les empreses... que fitxaven 4 o 5 desenvolupadors
de cop d 'una tacada perquè diuen, és que només
amb que un d 'aquests 4 em surti bé ja m 'ha
anat bé, no? I els altres 3 podien ser regulars
o inclús dolents, però no tan mal per a una gran
empresa, no? Si venia un 5, per exemple, o una
empresa així molt totxa, que necessiten desenvolupadors
a pales, pràcticament, doncs els hi podien haver.
I això perpetuava aquest tema de l 'empleabilitat,
no? Però no es mesurava des del punt de vista
de... per exemple, de quins coneixements adquirien
i si realment eren gent molt, molt, molt vàlida.
Això des de fora, des de dins segurament teníeu
altres mètriques i m 'atreveixo a dir que estaven
molt més orientades a negoci que no pas als coneixements
que adquiria la gent que passava pel cohort.
Però una de les coses que sí que vaig veure des
de fora i que em va fer grinyolar molt el model
aquest és que el primer cohort, doncs... gent
com nosaltres donava classes allà i nosaltres
érem la pitjor empresa de totes de les que donava
classes allà, perquè teníeu gent de Spotify i
de Rakuten i de no sé què, que ens donaven 50
.000 voltes, però en els següents cohorts me
'n recordo que era com, bueno, o sigui, gent
de... pràcticament els que s 'havien graduat
en el primer cohort passaven a ser els professors
o els teacher assistants, no me 'n recordo, de
les següents generacions. I dius... gent sense
experiència real en el món real, només perquè
ha fet un bootcamp, l 'ha explicat molts cops,
t 'està explicant com ser desenvolupador en un
món en el qual no ha tingut gaire experiència,
per no dir ninguna, no? I a mi això, no Ironhack
en particular, eh?, en la majoria d 'ells, per
no dir en tots, menys potser els que són tan
boutique que van dir, no, no, jo no vull escalar
i soc 20 persones l 'any, fantàstic. Perquè aquest
segur, el que té 20 persones l 'any i no vol
escalar, segur que té les mateixes mètriques
el dia 1 que va començar i 8 anys després. Però
els altres es perverteixen pel model econòmic.
Des del punt de vista que veus que un bootcamp
ha d 'aixecar pasta, dius aquí és que realment
o no hi ha un model de negoci sostenible o és
que realment volem fer una expansió internacional
a un cost. que no es pot justificar amb el que
estàs guanyant. Segurament tens un model deficitari
que només té sentit a escala. Però a escala és
el que diem. A escala no pots tenir mai tanta
gent bona. Mai podràs tenir -ho. De fet, hi ha
una frase que la veus per Twitter que diu que
cap empresa té els 10 millors desenvolupadors
del món. Cadascú treballa en una empresa diferent.
Per tant, què et fa pensar que tu tindràs els
10 millors professors del planeta? Si ets Levagon
o Ironhack, no? Que et fa pensar que tu, com
a Rakuten, tindràs els 100 millors desenvolupadors
de Rubion Rails del planeta. No els tindràs perquè
estan treballant en llocs completament diferents.
Per tant, jo per això crec que personalment l
'educació no escala i és una d 'aquelles coses
que dius a la universitat perquè és un model
completament desfasat. Però amb el nivell dels
bootcamps, oh! o es paga més, perquè al final
l 'educació és molt cara i tots aquests bootcamps
que són pagar després, tipus el land school,
històries d 'aquestes que és, no, ja pagaràs
quan aconsegueixis una feina. Jo no acabo de
veure que sigui un model rendible i que funcioni
a escala. Crec que són més models de negoci que
no pas gent que està dedicada enterament que
la seva passió és l 'educació i la formació.
Simplement són màquines de fer pasta. Però fixa't,
fixa't, fixa't què passa quan passes de tenir
una escola capaç de ser un negoci, d 'acord?
Jo crec que hi ha com, i els has tocat, eh? Tres
factors que són inevitables, fixa't. Per escalar
necessites un professorat, molt professorat,
que no trobes, perquè anem a dir, un desenvolupador...
i ara posem un exemple de programació, ja té
la seva feina, segurament cobra més a l 'altra
banda i no es vol distreure gaire, per tant ho
ha de fer per vocació, i anem a dir que el diagrama
de formador, programador, altruista, és petit.
Per tant, és molt complicat d 'escalar, llavors
què fas? Baixes la qualitat dels professors a
base de què? de seleccionar dintre del teu pool
de graduats. I és el que tu dius, els professors
del principi eren l 'hòstia, els de després no
et sou maig. La mètrica es manté perquè és empleabilitat.
Exacte. Però segurament no tens una mètrica interna,
no sé si vosaltres teníeu la mètrica interna
de no graduats fent de professor per cohort,
no? Clar, joder, aquesta mètrica és tricky, eh?
Si l 'hagués tingut probablement no hauria funcionat
el model de negoci, no? No, segurament no, però
fixa't que hi ha més, eh? Perquè tu moltes vegades
aquí has mencionat el llibre de Crosing de Kasem.
Sí. En el cas dels bootcamps, en aquest cas,
és... Bueno, o sigui, és una cosa que no és que
es treca així de prop, no. És que és la cosa.
Què és el que passa? Al principi, a Ironhack,
jo recordo... Ostres! cohorts de 15 persones
que literalment dormien allà però literalment
dormien allà que A l 'hora d 'emplear -los, s
'empleaven ells solets. Ja sabien a quina companyia
volien anar, deien, jo vull fer això, això, això,
això, ho tinc claríssim, pa, anant a parlar amb
elles i, tio, sí. O a la segona setmana ja estaven
fitxats. Sí, exacte, just, just. Em sembla que
va ser com el Ricard, me 'n recordo, el cas del
Ricard, que vam dir, aquest tio té bona pinta,
no, ja l 'ha fitxat, no sé qui l 'havia fitxat,
Rakuten, pot ser, no me 'n recordo ara, però
ja l 'havia fitxat algú i dius, joder. I clar,
que és el que passa, que cada vegada... la corba
d 'usuaris que t 'està venint li parla menys
al craft d 'ostres, vull ser programador perquè,
escolta, tinc un interès genuí amb això i venen
atrets pel reclam de et donaré una feina. Clar,
en el moment que vens ja com que presumptament
tu m 'has de donar a mi una feina, hòstia, delicat,
eh? delicat. És... És... És una promesa que a
vegades costa perquè, clar, és allò de dir, no,
mira, sauré en una cadira durant dos mesos i
al final de la cadira tindré una feina, quan
no funciona així. I la tercera derivada d 'això
és que per un procés d 'osmosis pura... la demanda
es satisfà amb l 'escala. Llavors, com més programadors
poses, més competència tens i més està saturant
el mercat en aquell vertical. Per tant, potser
hauràs d 'obrir -ne un altre. Digue -li, ara
farem UX -UI, ara farem Data Science, ara farem
Ciberseguretat, ara farem Web3 i demà Product
Management. Perquè, clar, com que no pots satisfer...
El volum de demanda que hi ha al mercat, però
no el pots satisfer a nivell d 'empleabilitat,
em refereixo, perquè estàs posant massa gent
i has saturat, no es mousis pura, no? Llavors
la teva dilució ja no filtra més. Llavors, clar,
aquí tens com tres coses competint contra l 'escala
que fan que l 'educació sigui molt difícil d
'escalar a diferència de fabricar cotxes o de
fabricar mòbils. I per últim, i això és el que
em fa ràbia, i és que tu ho has mencionat, però
jo et donaré un repunt amb això. Perquè ens dius,
hòstia, és que s 'estan intentant fer malabars
amb els models de negoci. Que si els ISA, que
són els ISAs aquests, que són els Income Share
Agreements, de tu no paguis res, ja et descontrarem
del salari... Això què es fa? Doncs per captar
més gent, no encara, per fer -ho més atractiu.
Però si ho penses... Si ho penses, si tu no vols
créixer, és a dir, si tu el que vols muntar és
el Ramenia Hero dels bootcamps, un negoci educatiu
és extremadament lucratiu i super sa, perquè
per definició té un fons de maniobra positiu.
És a dir, hòstia, tu la pasta la reps abans de
gastar -te els diners amb aquell estudiant. O
sigui, abans de pagar els professors, abans de
pagar els outcomes, abans de pagar l 'experiència
del xaval, tens la pasta a la mà. I com més bo
sigui, més pots pujar el preu mantenint el mateix
producte. Exacte! Exacte. No creix el cos estructural.
Hòstia, només que tinguis, m 'ho invento, un
30, un 40 % de marge operatiu sobre allò, tu
t 'estàs assentant sobre una pila de diners abans
de gastar -te 'ls. Per tant, ostres, mai tindràs
problemes ni tensions de caixa. Home, clar, si
vols obrir 23 localitzacions al món i vols començar
a escalar els equips i vols fer autèntiques barbaritats
d 'aquestes, llavors sí que tens una tensió de
caixa que has de resoldre amb finançament extern.
I ara ja t 'has convertit en un negoci de Venture
Capital. Molta sort. Però si tu vols muntar una
carnisseria, hòstia, és molt lucrativa, eh? És
molt lucrativa. Perquè tu, per exemple, en una
carnisseria, què passa? Que tu compres la carn
abans d 'haver -la venut. Però aquí és al revés.
És que aquí cobres abans d 'haver obert el producte.
I clar, negocis que tenen aquest fons de maniobra
positiu... Hòstia, és difícil de trobar -los,
eh? Suposo que el punt d 'equilibri deu ser quan
passes de fer purament inbound, perquè tens...
Segur que al principi tot el bootcamp del món
va haver de fer molt outbound perquè s 'han de
donar a conèixer, d 'alguna manera. Però s 'omplien
sols, perquè tenies 10 places, 20 places. I després
de la primera, el mateix que ja ha passat per
allà, te l 'has recomanat. i vulguis que no fent
quatre esdeveniments i una miqueta de promoció,
et venia gent i els omplies. Al moment en què
has de començar a fer outbound, perquè ja tens
diversos cursos en moltes ciutats i productes
derivats, que ja no estàs omplint de manera automàtica,
jo crec que potser aquí ja és on comença a fallar,
a grinyolar el model de negoci i dius, aquí és
on s 'ha corromput ja, no sé si és la declinació
correcta de corrompre, però on el model passa
a estar pervertit ja. pel negoci. I això és aquí
on jo crec que la qualitat sempre perd en detriment
del negoci. Has de triar. És una balança molt
difícil d 'equilibrar i tu tries. Però no em
venguis a escalar qualitat com a bootcamp, per
dir alguna cosa, o inclús com a universitat,
la qualitat del teu producte quan les mètriques
han anat canviant durant el procés. És el que
dius tu. Segurament Apple pot produir milions
i milions d 'iPhones al dia perquè les seves
mètriques de qualitat no han canviat des del
principi. Segurament han millorat. perquè el
primer iPhone, com tu deies, la càmera era xusta,
no sé què, però han anat millorant amb el temps,
però no s 'han canviat per fer -los més profitable,
o no s 'ha fet tan evident, mentre que molts
d 'aquests negocis, tipus els bootcamps, que
han estat en una època d 'abonança, de vaques
grasses, on tot ha anat bé, i els desenvolupadors
són la mà d 'obra que es necessita avui en dia,
i se 'n necessitarà molts més durant els propers
anys. Els hi ha vingut una miqueta el vent de
cua. Per tant, els hi ha anat bé. Els hi ha vingut
el vent a favor, en aquest sentit. No ho sé.
Jo crec que a la balança, quan es decanta molt
cap al cantó del negoci, perd la qualitat indiscutiblement.
I això és el que jo he vist amb, no sé, no m
'atreviria a dir un, en el que no hagi tingut
la percepció que això ha passat. Perquè tu et
sents més atret per muntar la garnisseria o el
McDonald's? En el sentit que la carnisseria és
més boutique, potser? Sí, el ramen. El ramen
i el giro o el udon? Mira, jo amb els anys, segurament
l 'experiència i les desil·lusions de la vida
m 'han portat a muntar més, i també per l 'experiència
que he tingut, de muntar una empresa a format
boutique que no vol créixer. I en aquest sentit,
apostant més per la qualitat, perquè et ve...
amb molt més benefici, molt més pròfit a final
d 'any per una fracció de l 'esforç i infinitament
menys risc. Que potser és l 'altra part de l
'equació que no hem tocat aquí, no? O sigui,
pots tenir molt més benefici amb un McDonald's,
però hi ha moltes empreses que facturen 5 milions
i gasten 5 milions i potser el pròfit d 'aquella
empresa pot ser 200 euros. No m 'interessa. Prefereixo
facturar -ne dos. i tenir un pròfit del 30 -40
% anual i tenir -los assegurats durant la resta
d 'anys de la meva vida, per dir -t 'ho, o inclús
anar -lo incrementant, que no potencialment muntar
una cosa que potencialment, si tot va bé i no
m 'he mort d 'estrès ni m 'han matat l 'empresa
els inversors, ni els canvis de mercat i tot
això, potser la puc vendre per uns quants milions
al cap d 'uns anys. i em quedaré amb uns milionets
que sempre vindrien bé, però potser també els
puc fer, fer -los a poc a poc, cada any, no sé
si m 'explico, a base de revenue. Per tant, carnisseria.
Però és que no és una analogia correcta, perquè
en el món dels consultores les carnisseres, les
càrniques, són les dolentes. Per tant, el ramen
yajiro, llavors. El ramen yajiro, absolutament,
sempre sent ramen yajiro.