Com estàs?
És el primer episodi que gravem el 2022.
L'episodi anterior vam parlar de millora contínua,
vam parlar de Kaizen, que és un concepte que va introduir el Marc,
i volíem dedicar-li un episodi a tot aquest moviment,
el que comença, té molts àmbits, tenim el Quantified Self,
que és aquestes dinàmiques de mesurar-se tot,
I, diguem, afició a les aplicacions que ens fan el tracking de la salut,
com per exemple Apple Health, Google Fit, les que et compten com dorms,
les que compten les passes, els Fitbits, les polseres, els anells intel·ligents i tot això.
I també les millores incrementals, que era el concepte que vam introduir en
l'episodi anterior, que és a cada...
Nosaltres ho parlàvem en el context dels side projects, que cada setmana,
almenys jo, li vaig fent una petita millora.
En aquest cas, per exemple, en el cas de Focaterra, el que estàvem fent aquesta
setmana, o la setmana passada, va ser revisar els dissenys que ens està fent
la nostra dissenyadora, Carol.
El Marc va crear un iCloud Drive on ja hem organitzat les coses del podcast,
els assets que tenim, estem estructurant les notes, els nous episodis.
Vull dir que cada setmana va haver-hi una miqueta de canvis, no?
I això ens ha portat a pensar en què potser podíem orientar aquest episodi per
la de la millora contínua d'un mateix.
Sí, i el principi que et comentava és que m'havies introduït a l'episodi interior
i no, et volia dir abans de gravar l'episodi, perquè m'estaves comentant,
que tenies unes resolucions de fidany, que t'havies preparat,
que volies fer no sé quines coses...
I m'ha semblat interessant i m'he dit, ostres, que haguéssim pogut començar així.
No, hem arrencat amb l'any freds, hòstia, Àlex.
No, no, però interessant perquè jo sempre he pensat que les resolucions són com...
Com petites statements que et dius tu mateix per sentir-te bé en el moment, però que després...
Els propòsits, Marc. Això de propòsits d'any nou en català. Resolucions es fa que és un barbarisme.
Què dius, ara? La resolució està bé, eh? La resolució és per parlar de pantalles.
Però mira, precisament el tema dels propòsits i un dels temes que comentava
ara fent la intro, és que jo vaig començar fa set anys.
T'explicaré una miqueta la història, fotré la xapa de la meva història de com
com va el meu procés, la meva història dintre del món de la millora contínua.
I així podem contrastar-ho perquè crec que estem en punts bastant similars.
Fa set anys, o vuit, quan començava també a emprendre, em ficava més en temes
de negocis i, evidentment, estàs motivat i és més jove, tenia vint i mitjons, perquè ens entenguem.
Et comencen a flipar totes aquestes històries del tracking, comencen a sortir
les aplicacions del mòbil, estem parlant de l'any 2011, 2012, 2014.
Aquella època en què l'explosió dels telèfons mòbils, les aplicacions,
que cada cop començava a tenir més accés a més parts de les teves dades, no?
Ja sigui l'accelerar el material del mòbil, ja sigui el GPS,
totes aquestes històries que al final les apps, com veiem, ara,
avui en dia, trobem supernormal que totes les apps et facin un de gest,
un resum, a final d'any, i et diguin mira, així ha estat el teu any,
però no fa gaires anys que això és així, no?
Ho fa Spotify, ho fa Goodreads, ho fa Google, Google, inclús amb els teus desplaçaments,
però fa molts anys no era així.
Aleshores, jo vaig començar amb això bastant aviat per temes de fitness,
sobretot. Vaig tenir una lesió bastant seriosa als lligaments.
Llavors, a partir d'aleshores, vaig decidir que faria esport un cop al dia.
I, sobretot, jo era una persona molt inconstant.
I també a nivell de feina. Llavors vaig dir, hòstia, soc una persona molt inconstant,
però és veritat que m'agrada molt treballar els meus defectes per poder-los millorar.
En això sí que soc una persona força resilient i molt capficada, no?
I aleshores vaig i dic, a la feina no va bé que sigui una persona tan anàrquica,
tan completament caòtica com sóc a la vida real, perquè tinc uns socis,
he de pagar uns sous i he de tenir una sèrie de responsabilitats.
I vaig dir, dic, ostres, què tal si començo a fer un plan per ficar-me seriós amb aquest tema.
I m'obligo a fer certes accions cada setmana. I vaig començar amb coses petites,
com per exemple, els divendres enviar un report setmanal de tot el que feia
a nivell dels mítings, les reunions que tenia.
Després vaig començar amb un report de les ventes, perquè així anava fent un
update als meus socis, però també a l'equip.
Després un altre report de les coses que volia destacar de la setmana,
els highlights, diguem.
I a poc a poc vaig anar afegint petites tasques recurrents per fer-me una persona
més constant. Si vaig decidir treballar-ho, això és d'haver vingut una persona més constant.
Avui en dia, per exemple, i ara entrarem més en detall això una miqueta més
endavant, si tu vols, Marc, tinc dies temàtics.
Cada dia els dedico a una àrea diferent dels negocis, no només de l'empresa,
perquè com vaig comentar l'altre dia, tinc bastant seguit projectes.
Des de si un dia el dedico a les ventes, un altre dia a l'estratègia,
un altre dia al màrqueting, vaig dedicant als diferents projectes que tinc aquestes àrees.
I a poc a poc, amb aquests 7, 8, quasi 10 anys de trajectòria,
doncs hem arribat al punt on estem avui. Que bona història, eh?
I vols que t'expliqui que la meva té alguna cosa semblant també?
El que passa és que potser la meva veu és una mica diferent,
perquè saps aquestes històries de serendípia?
De que, jo què sé, tio, un dia et diuen, m'ho haig d'inventar,
o sigui, que és una ureneta, i el dia següent només veus urenetes, saps?
Vull dir que al final a mi han estat sempre allà, saps o no?
Però o és com quan t'agrada un cotxe i penses que tothom porta aquell cotxe
perquè només veus aquell cotxe O prens una paraula i de cop i volta la comences
a sentir, tothom la diu, hòstia puta.
Exacte, tio, com és la sensació Bé, doncs crec que jo vaig tenir una aproximació
a Quantified Self i a La Millora Continua una mica per aquí, perquè va ser.
Mitjans de la uni, jo crec.
Deuria tenir 20 i molt pocs, 21 igual, jo sí, estaria allà.
Que per un cantó, i clar, és que va ser absolutament no relacionat,
però per un cantó estava,
d'alguna manera, a la carrera d'enginyer industrial va molt de la mà aquesta
idea de Kaizen i estava aprenent molt aquestes metodologies àgils,
com gestionar una planta industrial,
que expliquen tota la història de Toyota, al final, que és brutal.
O sigui, coses tan evidents com que un empleat pot parar una línia de producció
no era tan evident llavors, no? És a dir, al final, en un món industrial,
l'amo o el gerent de planta deia aquí es fa això, empleats ho feien i punt.
I hi havia un punt d'anem a fer challenge d'això, anem a preguntar-nos per què,
anem a portar suggerències bottom-up, de baix cap a dalt.
Això eren coses que ara són molt evidents i que estan aplicades com supertransversals
a la indústria, però llavors no ho eren tant.
I crec que aquest punt és superinteressant perquè veus que realment hi ha una
manera de millorar processos i que està com embadit en el propi sistema.
Això és brutal, d'acord?
Això per un cantó, però això tampoc em va cridar l'atenció, més en el sentit
que em flipava la idea. I punt, d'acord?
Però per l'altra banda, a mi és veritat que quan, després dels meus tints,
bueno, abans competia en una altra banda, i em vaig dedicar a córrer. No sé per què.
Molt abans que es posés de moda el rotllo de córrer i que fos això l'esport
nacional, d'acord? Quan jo agorria, córrer era de part de dos.
No es deia running, no, encara? Es deia jogging?
Perquè a vegades m'estaries dient que ets molt gran, eh, Marc?
Però jo diria que tu ets menys jove que jo. No, no, no.
Crec que no ho vaig agafar tant d'hora, no vaig ser tan, tan,
tan early adopter, però et diria que llavors era més per covards.
O sigui, córrer era de covards. És a dir, era el que feien els part de dos.
Llavors, bueno, allà vam començar jo.
No, de fet, mira't si era avorrit que vaig començar com a la pista del track, la pista de l'atisme.
I veia que tothom com que portava un rellotge gegant amb la pantalla quadrada
de l'època, que ja posant el model era el Garmin 310 i jo pensava, hòstia, què és això?
I vaig descobrir que allà hi havia un rellotge amb GPS que bàsicament atragat.
Bueno, doncs això, doncs et mirava els quilòmetres i allò, i vaig dir,
hòstia, interessant el rotllo aquest, no? Vaig comprar un.
I aquest va ser com el meu primer punt de contacte, perquè recordo que jo llavors
no tenia ni aplicació mòbil, nen.
O sigui, era, o havia de connectar amb l'ordinador, tal, era un drama,
era un drama. O sigui, es traven, crec que ni existia.
I res, doncs tio, vaig posar allò, i crec que a partir d'allà ja vaig començar
com, bueno, doncs a posar-me en aquesta, això de, ostres, anem a dir, no?
Això et dona moltes dades. Anem a dir què es pot fer amb això.
I cada vegada van començant com apareixen gadgets i més gadgets i més gadgets
que em deixen més coses, més coses.
I a mi això, què et diré, per mi és una navalla de doble tall.
Però quin s'ha fet servir fins ara, per curiositat, de gadgets?
Parlem de gadgets i també parlem de software.
Hosti, és que n'he provat molts. Mira, això és la meva perdició,
perquè si entres al meu perfil de Wallapop veuràs que bàsicament soc una màquina de comprar i vendre.
Però el que faig és que jo li associo un cost al gadget, un cost d'ús,
perquè jo sé que un gadget no em durarà més de 3 mesos o 6 mesos.
Alguns sí que m'han durat més temps.
Però el que faig amb ells per provar-los, i em aniria molt bé,
i crec que existeix com un producte que fes renting d'aquests dispositius,
però alguns són molt específics.
Però d'alguna manera el que m'agradaria molt el que faig bàsicament és li associo
un cost d'ús i li dic mira,
el compro per tant sé que el vendré més o menys per tant el faré servir durant
tant temps, per mi és com una subscripció jo ja sé que tinc com una subscripció
mensual de gadgets que val tant, no?
I coses que he provat que m'han agradat molt per exemple, l'Oura Ring,
l'anell crec que és un dels millors dispositius que hi ha per.
Trequejar tot l'aspecte del son són, no sé si coneixes el WOP,
que just en té el 4.0, també és un dispositiu molt enfocat.
A nivell de rellotges de GPS, bueno, o sigui, he provat totes les marques,
a vegades he provat, o sigui, he passat per Suunto, per Polar, per Garmin,
últimament estic molt fort amb Coros, m'agrada molt Coros, estan fent coses
molt bones, evidentment he tingut l'Apple Watch, però ja et dic,
eh, vull dir, per mi, i diu, hòstia, sembla molt, ja saps que jo soc el tio més a vostè del planeta.
Això són les úniques coses que jo provo de manera molt intensa,
però jo et dic a un cost molt baix perquè les cuido molt bé llavors el que faig
és que li associo un preu de venda i jo ja sé que d'allà no puc baixar té com
un stop loss el meu quantified sales,
Tu què nens? Jo anava a dir, clar, jo estava pensant quins gadgets he fet servir.
Quins jinx, per dir-ho en català, que sempre tenim la conya aquesta de fer servir
la paraula correcta. Recordo que la única era la paraula jinx.
Que dius, no l'he sentit dir mai a ningú, també t'ho he de dir.
Hardware, jo he estat molt poc. Recordo que vaig tenir un experiment bastant
feil perquè va haver-hi un any que em van regalar pel meu aniversari,
em van regalar, jo tenia sempre estat davant, vas anar i a l'hora de córrer.
I em va regalar el dispositiu aquest que hi fiques a la sola de la bamba i pots
fer el tracking. Què passa?
Que jo aleshores tenia un ordinador amb Linux i no funcionava.
Es va fer una miqueta fail de part dels meus amics regalar-me això,
però potser no sabien que jo tenia un ordinador amb Linux, per tant no ho vaig poder fer servir.
I diria que el primer hardware que he fet servir per tracking,
telèfons mòbils a part, perquè no són, diguem, dedicats per això,
ha estat l'Apple Watch que l'he comprat els últims 3 anys perquè és quan vaig
començar a fer piscina de nou i vaig dir, hòstia, necessito per la piscina i
també per temes del cor, que és un tema que l'Apple Watch fa particularment
bé comparat amb altres coses.
I dic, hòstia, jo de petit era molt fan dels rellotges, vaig deixar de fer servir
rellotges a l'institut perquè te'ls robaven, bàsicament, i després van passar
bastant de moda, i m'he sentit molt alliberat tot aquest temps sense rellotge,
que ets gairebé 20 anys sense rellotge, o 15,
i ara he tornat i la veritat és que no puc viure sense l'Apple Watch,
però jo he estat més de software, o sigui, tu tu, així com que tu ets la persona
més dedicada, potser, a la part hardware de tot el tema de tracking,
jo sí que és veritat que des de ben.
Jove, i recordo que probablement el primer, ara et cauràs de cul,
Marc, te'n recordes d'un software que es deia AudioGalaxy?
Home, nen, un va viure l'època pre-iTunes, eh?
Per la gent jove, o per la gent directament que no va viure aquella època,
va ser un dels precursors de...
Perdó, no m'he equivocat, o sigui, he dit AudioGalaxy... Bueno,
Bueno, l'AudioGalaxy va portar, tenia ja una miqueta de tracking,
però era com un gestor de descàrregues d'àudio.
Tenia una miqueta també de tracking, però el que em va linkar a AudioGalaxy
va ser que AudioGalaxy em va portar a AudioScrobbler, que vas demanar l'ASTFM,
que és, perquè em sembla que tenia com un partner, sí, pot venir a la publicitat
d'un, et venia dintre de l'altre, per això era meliat, però AudioScrobbler és
aquesta aplicació que tu li pots dir, que ara està viva avui en dia i la faig
servir, que el que et fa és comptar-te les estadístiques de la música que escoltes.
Jo recordo que ja des de l'institut jo ja estava fent servir això.
Tu posaves el Winamp i després ja amb el Windows Media Player o amb els,
ja més endavant amb Spotify, però estic parlant de temps prehistòrics,
i començava a treure estadístiques del que escoltaves.
I et deia, cada mes o cada setmana, cada dia, les cançons que més havies escoltat,
els àlbums, els artistes, el tipus de música que més havies escoltat,
doncs totes aquestes històries.
Probablement és la primera aplicació que vaig fer servir de tracking.
Després d'aquí ja van venir Foursquare per temes de localització i de...
Els llocs on has estat i, evidentment, temes, hi ha més de viatges.
Després hi va venir Google per temes de localització i altres tipus de data.
Després hi van venir, no sé, moltes més coses, bé, a nivell de fitness.
Vaig haver de servir Fitocracy, vaig haver de servir 8Fit, vaig haver de servir
diverses aplicacions. Jo he estat en molt més d'aplicacions.
Totes aquestes aplicacions que et permeten fer el tracking de les teves coses.
Inclús vaig tenir una època, i jo sé que, Marc, tu aquesta no l'hauràs fet servir,
hi havia una xarxa social que és un tab que encara existeix,
que és per per marcar les xerveses que et veus.
I on les veus, què t'han semblat? És una aplicació que és fantàstica.
Però vaig arribar, i aquí estem una miqueta al punt on volia arribar,
que tot aquest tracking m'ha portat, sobretot aquest any, progressivament ja
ho he anat veient, però aquest any ha estat l'any que he dit una miqueta de prou.
Fa un parell d'anys vaig tancar molts perfils d'aquestes coses perquè és que
estava fent tracking amb, no ho sé, no exageraré, potser et diria 7 o 8 aplicacions
al mateix temps i les he anat reduint progressivament.
I aleshores aquest any he arribat al punt de dir prou, crec que ja m'he cansat
del tracking, porto molts anys veient que això et dona certes indicacions i
tal, però en el moment en què et genera més estrès, que no pas els beneficis que t'aporten,
estàs fent alguna cosa malament.
I crec que aquí és on hem de canviar de mentalitat. Unes lliçons apreses que
he fet, perquè està molt bé fer el tracking, però què passa?
Que moltes d'aquestes aplicacions no et permeten o no estan pensades perquè
un dia te'ls saltis, tinguis algun tipus de compromís o algun altre tipus de
prioritat passi per davant i com que et penalitzen,
o no et penalitzen però et generen més recordatoris i també més notificacions
i això fa que et posi una miqueta més de pressió cada dia. I si no ho fas, per exemple, Duolingo.
Duolingo tens, el faig servir per aprendre idiomes, i tens com una cadena i
si algun dia trenques la cadena, hòstia, has de tornar a començar.
I clar, al final acabes fent d'alguna manera un duolingo molt fàcil al dia no
la lliçó que tu volies fer només per no trencar la cadena.
I no pel fet d'aprendre idiomes que era l'objectiu inicial amb la qual cosa,
feta la llei, feta la trampa i aquí és on es perverteix el model del tracking i la millora continua.
No sé si tu també ho has experimentat això, Marc Déu meu, Àlex això ha sigut
un viatge a la història has fet venir uns records i unes memòries és una nostàlgia, nen.
El Nightpod, el recordo perfectament que les bambes tenien un forat a la sola per posar-ho.
Era boníssim això, i es sincronitzava amb l'iPod.
O sigui, era una passada. A més, anava encara amb aquell conector de 30 pins
i portava com un conector especial, Déu meu, que mític.
I m'has fet recordar també que no recordava de l'ASDFM.
Jo no vaig fer servir la càstig abans. Àudio estable.
Aquí no, però jo sí que entrava a l'ASDFM i estava Estava obsessionat amb taggejar
bé les cançons a iTunes perquè les pillés bé.
Però, com et diria, més enllà d'això, i veient el viatge que has fet...
Estic absolutament d'acord i ahir ho parlava amb un amic.
Veus? Mira què et dic, saps? És aquesta serendípia. Ahir ho parlava amb un amic,
ahir m'han explicat el que era una ureneta, no? Doncs avui estem parlant d'urenetes.
Doncs jo us dèiem que els dos, jo inclòs, havien deixat de fer servir Estrava
i per mi Estrava era com l'únic carret social que jo utilitzava, bàsicament.
I em diu, i per què vas deixar-lo fer servir? I li dic, mira tio, t'explico.
Perquè a vegades volies sortir a córrer per pensar, és a dir,
ostres, perquè tenia alguna cosa al cap molt...
Com et diria? Molt calent i volia baixar i volia un moment per mi i res.
Sortia a córrer i sortia amb el Garmin i, ostres, primer quilòmetre, 5.30.
Jo us mirava i pensava, hòstia, Marc, vas fent pena.
Perquè ho mires durant la cursa, tu. Clar, clar, clar.
O sigui, no només ho mires, sinó que, bé, primer, Marc, Marc,
vas fent pena, d'acord? Que això ja és dolent.
Llavors, perquè la mires i, hòstia, quan ho pugis, clar, tots els teus col·legues
et diran «Ala, xaval, que vas trepitjar nous, saps?».
Llavors, ja, ja, o sigui, et puteges amb tu mateix, tio, i, hòstia,
t'animes i dius «A la merda pensar, ja pensaré un altre dia,
hòstia, ara vaig a fotre la marca, no?». I, clar, què és el que passa?
Que, a sobre, el Garni té una funcionalitat molt perversa, molt perversa,
que es diu «Strava Life Segments».
Que bàsicament el que fa és que quan entres en un segment d'estrava,
que és un tram marcat per GPS, en temps real et diu qui dels teus amics ha anat més ràpid allà.
Llavors et posa com el seu perfil en el rellotge i et diu, ui,
vas tres segons per darrere de tal, vas dos segons per darrere de Pasqual.
I és la cosa més angoixant del planeta, perquè dius, i una merda.
És del rotllo, cabró, tu no estàs aquí, m'estàs posant pressió,
a la merda, ara et trauré la marca aquesta. I clar, és impossible sortir a córrer
perquè els segments estan minats.
És a dir, vagis per on vagis, sempre et trobes amb un segment d'aquests.
Llavors, per això, jo d'ahir ho parlàvem i jo ja ho he deixat de fer servir per aquest motiu.
Perquè si no era impossible, és a dir, es converteix en una obsessió,
és el que et deia. O sigui, és com una fulla de doble tall per mi.
Perquè, per una banda, em dona com un plaer increïble el fet de saber que la
meva vida va sobre raïlls, de que tot està controlat, tot està trequejat,
tot té la seva data, tot va cap a una direcció...
Però, per altra banda, em genera una ansietat brutal al saber que tinc que estar...
El que tu dius, no?, que tothom està mirant, no?, i que ho fa molt difícil.
O el que tu dius de dir, eh, tio, és que avui, en sèrio, o sigui,
em ve de gust saltar-me un dia, però és que trencaré com la meva cadena d'èxit.
O la meva ratxa, i dius, és que va en contra, però és que, tio,
a vegades vols parar un moment està ok fer-ho, saps?
Però sí, és complicat. És que jo crec que una de les coses que no tenen en compte
aquestes aplicacions és que, un, quan tu poses les teves.
Fites, el goal, diguem, si tu poses un Duolingo a dir, mira,
jo aquest any dedicaré 30 minuts al dia a fer idiomes.
La teva vida canvia. I és precisament una cosa que volia dir i que crec que
ho he dit a la intro, però volia deixar-ho clar ara, que és que tu evoluciones
com a persona i també canvia el teu moment vital.
Saps què passa? A meitat de l'any, si t'endim a pensar en dates i fites basades
en un any, en un any natural, de l'1 de gener et poses això,
les New Year's Resolutions, els propòsits d'any nou. I dius,
aquest any vull fer tal cosa.
Què passa si al cap de sis mesos Déu n'ho vulgui, tens un accident molt greu,
o passes a estar en parella, estàs solter, o viceversa, o de cop i volta t'has
de fer càrrec d'algú de la teva família,
o tens més feina de l'esperada a la teva empresa, o has de canviar d'empresa,
o decides comprar-te un pis i això se't complica molt.
Totes aquestes coses se't van anar a la merda, i no ho tenen tant en compte.
A vegades és quan tu et converteixes una miqueta en esclau dels teus hàbits,
que és el tema que jo he experimentat aquest any.
Jo vaig començar l'any amb una situació... Bueno, vam començar el 2021 una miqueta
com tothom, confinats, a Barcelona,
sense cap tipus d'interacció social perquè tot estava tancat,
doncs començava l'any més o menys a nivell de feina normal i de cop i volta
l'any ha anat evolucionant d'una manera força estranya, sigui a nivell personal,
sigui a nivell laboral, sigui a nivell de pandèmia, però les resolutions,
els propòsits no han canviat.
Aleshores, jo me n'havia posat molts, m'havia posat, doncs, cada dia havia de
fer, crec que tinc nou coses que he de fer més enllà de la feina, no?
O sigui, coses com fer esport cada dia, 30 minuts de tocar la guitarra,
llegir 30 minuts, intentar escriure alguna cosa, ja sigui de journaling o de
blog o el que sigui, escriure un comentari a LinkedIn, per exemple.
Per exemple, són petites coses que l'efecte acumulatiu aquest que comentàvem,
ostres, t'acaben funcionant molt bé, no? Però per fer-les, les has de fer cada dia.
I faig servir d'una app, de fet, que es diu Everyday, que està desenvolupada
per un amic meu d'aquí de Catalunya, que la recomano molt, l'app.
I aleshores et va fent el tracking, et va dient si les estàs complint cada dia
o no. Què passa? Que l'any evoluciona, però els teus propòsits no. No.
Aleshores, un dels aprenentatges que he fet aquest any és que,
si tu canvies, els teus hàbits també han de canviar, no?
Per exemple, tu sabràs, Marc, que jo llegeixo... A mi m'agrada molt llegir.
Si no veig pel·lis, no veig sèries, sempre em crucifices per això,
però jo llegeixo molt i, aleshores, cada any tinc el meu hàbit,
diguem-ne, l'objectiu de llegir el mateix número de llibres de la meva edat.
Per tant, jo l'any passat vaig llegir 34 llibres. Bueno, em va costar molt.
El dia 31 vaig haver de llegir dos.
Molt curts, però els vaig haver de llegir perquè, si no, no arribava.
Però vaig començar l'any llegint Guerra i Pau que m'ha portat fins al juny gairebé
a llegir aquell puto llibre però què vull dir amb això?
Que aquest any m'he baixat el propòsit de 15 perquè estic en un altre moment
vital he tingut molt de més feina estic en un altre moment personal,
doncs no puc tenir els mateixos objectius ni en quantitat ni en qualitat,
que tenia l'any passat els vaig adaptar, vaig ara ser una miqueta l'amo dels
meus hàbits perquè si no, ells es convertiran en els meus amos que és el que
m'ha passat donant el 2020 sobretot 2021.
I crec que és una cosa que s'ha de corregir i costa molt perquè el màrqueting
d'aquestes aplicacions és pervers les notificacions, els reminders les cadenes,
els bonus, la gamificació, tot això és pervers, és super tòxic i acabes caient
esclau d'aquestes coses i t'acabes generant més ansietat que el benefici que t'aporten.
Àlex, t'he de donar una petita rèplica sobre una cosa que has dit perquè si
algú que em coneix molt sent això, dirà,
el Marc és un fals i un traïdor, perquè.
Que tu em pintis a mi del tio que mira moltes pel·lis i moltes sèries quan jo
sóc la persona que es va quedar en Perdidos a l'any, potser,
2010, si va ser l'última sèrie que vaig veure.
Però pel·lis me'n recomanes moltes, Marc. Vull dir, jo et tinc com a tio de
referència. Pensa que ja n'he vist tres a la meva vida.
I són Chagnado i Bachete. És que tu comences molt de baix. A mi m'agrada molt
la cinematografia, però l'antiga.
És a dir, jo recomano que diguis l'antiga sempre.
Mira, si tu tens aquesta norma de llegir els llibres de l'edat que tens,
que em sembla molt original i molt sa, jo sempre tinc la de mai llegeixo ni
veig pel·lícules que s'han produït
en els últims, o intento evitar-les al màxim en els últims deu anys.
Perquè crec que l'indiefect, com aquest efecte que les coses bones madurin i
que, per saber-ho amb el temps, encara no els ha pogut afectar.
És a dir, encara no sabem quines són les bones coses que ha produït la primera
o la segona dècada dels 2000.
Llavors, quan ho sapiguem, és a dir, perquè les altres s'hagin autodescartat,
llavors, potser m'hi poso.
Però, de moment, intento quedar-me molt amb cinematografia molt antiga i amb
literatura molt antiga. És una petita norma que jo tinc.
Però, dit això, tenia aquí unes quantes notes.
Sobre el que has dit m'ha semblat molt interessant que no s'adapten a tu,
però jo et posaré com el microexemple d'això i és que a vegades corren en contra
teva i fixa't, perquè a mi això m'ha passat molt i et poso un exemple molt concret dormint,
tu entres a la pàgina d'Ouraring i només pensant que et compraràs l'anell aquest per dormir,
només el pensament que el tens, jo crec que ja deus dormir millor perquè tenen
un mare que tenen que bueno, que és...
Absolutament Enamora, enamora llavors dius, va, molt bé me'l compro,
vinga, anem a veure què passa resulta, xato, que quan te'l compres dorms pitjor, saps per què?
Perquè, sí, bueno almenys si soc jo, perquè la nit, jo soc un tio que dorm bé
collons, però la nit que no pots dormir dius, merda, saps?
Ara trencaré tota la ratxa de bona son que porto i, tio, em donarà un rating
de merda per demà, llavors em donarà un nivell de readiness que és una cosa
que et dona el dia segur endolent, llavors comences a pensar,
merda, merda, m'està mirant, jo estic dormint fatal,
llavors em dirà que he dormit com el cul, llavors al final el que acabes fent
és que te'l treus, el tires, envies a la merda i et fots a dormir normal i llavors
dorms com un troc, d'acord?
I és el que tu dius, o sigui, jo he passat a ser la persona que més coses m'ha
dit un dia està obsessionat, un dia absolutament tot, volia millorar absolutament
en tots els verticals possibles de la vida, i al final acabes dient, tio, saps què?
Puta merda, tio. Llavors vas com en aquest cicle de muntanya russa,
en el que passes com de medir tot a no medir res i llavors dius,
merda, merda, la meva vida s'està anant de raïls, no?
Que no sé si ara era Sócrates, que era la persona que deia que.
La vida que no es mesura no és digna de ser viscuda o una cosa així,
traduït malament en anglès, però
i dius, merda, merda, ara ja no estic seguint la filosofia grega i dius,
hòstia, vaig a medir-ho tot un altre cop perquè si Sócrates tingués una pelueta
segur que en portaria un, no? Llavors, doncs això.
Vius en aquesta permanent muntanya russa, però jo al final em quedaria en un
punt i és de dir, vale, a veure, què has après de tot plegat?
Jo de tot plegat he après una cosa i és que hi ha una diferència molt gran entre
l'objectiu i el sistema, no?
I a mi una frase que em va matar i que em va deixar literalment de pedra,
per reflexionar sobre això, va ser com que els guanyadors i perdedors en qualsevol
cursa, en qualsevol avena esportiva, o qualsevol cosa, tots comparteixen el
mateix objectiu, que és guanyar. Però no tots tenen el mateix sistema.
Llavors, guanyar, guanyar, guanyar, només guanya un. Per tant,
si tots tenen el mateix objectiu i només guanya un, vol dir que hi ha un que
està fent coses diferents que els altres.
Crec que és molt interessant el fet de premiar el sistema i no l'objectiu.
Perquè m'ha passat moltes vegades que és, hòstia Marc, vull fer l'ultratrail de no sé on.
Llavors acabes de fer l'ultratrail d'allò, acabes estant a les pilotes i dius,
saps què, no corro en quatre mesos.
I dius, mires això, i dius, ostres, és que no funciona, és que això no funciona així, home.
És que el que has de fer és posar-te un sistema i dir, ei, o sigui,
la teva felicitat ha de derivar de la millora, no d'arribar allà.
I dius, vale, perquè un objectiu en si està buit, molt bé, ho has fet,
vale, i ara què? Estàs millor? No.
Ets el mateix, però amb un objectiu, amb una medalla més, però whatever,
igual demà t'atropella un autobús.
Llavors, quin és el punt? Jo crec que al final un deriva molt més plaer de la
direccionalitat de la seva vida que no de l'estat actual. I crec que aquest punt és vital.
Hi ha molt poca gent que entengui això, que tothom entén aquest concepte de
felicitat com el dia que tingui aquell pis, el dia que tingui aquella feina,
el dia que tingui... I no!
Al final és molt més positiu veure que la teva vida està millorant i que està
anant amunt independentment de l'estat en què estiguis. Home,
és important tenir menjar.
Però un cop satisfetes les entitats bàsiques, crec que és molt més important
entendre que estàs anant amunt i estàs progressant que no pas que...
Això, tio, que has arribat a un lloc, perquè arribar a un lloc després és que
t'acostumes ràpid. Em reteixen la nova normalitat.
I, de fet, m'has fet pensar en una cosa, jo crec que ja podríem anar en una
escena aquí, però m'has fet pensar en una cosa, que és qui dictamina aquests
estàndards, aquests objectius d'estil de vida, de productivitat, tot això, no?
Algun dia ja parlarem dels gurus aquests de productivitat que s'aixequen a les
5 del matí i et diuen, has de fer, t'has de banyar amb gel, i has de meditar,
has d'escriure al diari, i has de llegir no sé què, has d'expressar gratitud,
i anar al gimnàs, i fer 26 coses, després començar a treballar,
i en parlarem, d'aquesta gent.
Però deixo aquí una reflexió, per tant cal l'episodi d'avui a veure què et sembla
qui no t'ha dit que totes aquestes mesures de productivitat i d'objectius vitals
i de com t'has de sentir per ser una persona productiva o que s'assoli a la feina,
la carrera totes aquestes històries que estem posant aquí en aquest episodi
no les ha definit o no venen imposades per els homes que durant,
tradicionalment havien estat la gent que havien definit el panorama professional
que mai s'havien hagut de preocupar de res fora de la seva feina.
Per tant, tenien tot el temps del dia per dedicar-li a la feina.
Jo deixo aquesta reflexió i crec que amb això podria deixar-ho per avui.