Ara ja ho he après, eh? Com estàs, Marc? Bona
tarda. Saps el que estava pensant abans? Ahir.
És que és anècdota, però... Estava sorprès...
Saps quan ens hem trobat fa un moment aquí al
bar? Sí. Saps de què t'has sorprès? De que no
estaves reunit. No exactament t'has sorprès
d'això. És que ara, què passa? Quan tens un
minut de buit a la vida, com t'has d'esperar
com dos minuts, què fas? Obres el mòbil. Correcte.
T'has sorprès que estava com mirant les mussaranyes.
Estaves amb el portavell tancat i com que tens
una miqueta de pelanes per aquí, he pensat, dic,
deu portar els airpods. S'ha sorprès que realment
estava reflexionant sobre la vida en una taula,
en una cafeteria, com en un moment de molta introspecció,
mirant les plantes i el cafè. Digueu, Marc, estaves
esperant aquest moment. Portaves una setmana
esperant aquest moment. Portava una setmana,
sí. Sí, sí. Anna, benvinguda. Moltes gràcies.
Sempre comencem aquí preguntant quina és la teva
relació amb els esmorzars de Forquilla. Bé, jo
no ho havia sentit mai, però em sembla que he
anat a un o dos. Et sembla que has anat a un
o dos, eh? Què vol dir, em sembla? Perquè m'han
convidat en aquests esmorzars, sí. Clar, tu vas
marxar de Catalunya als 3 anys? No, bueno, vaig
marxar d'Olot... Vas marxar d'Olot? Sí, i després
ja vaig començar... Per alguns ja has marxat
de Catalunya a marxar d'Olot, eh? Perquè si
vas a Barcelona, igual... Però bueno... Sí, després
he anat a moltes ciutats i sí, fa un any i mig
que he tornat. Fa un any i mig que has tornat.
És que aquí tenim la tradició d'anar a esmorzar
amb la nostra comunitat. És veritat que vos tenim
una miqueta abandonats, però almenys un cop al
mes ens agrada anar a fer esmorzars de forquilla
i ens posicionem com el podcast de forquilla.
Llavors preguntem... Clar, la gent que té més
arrels aquí o que porta més temps aquí a preguntar
quin és el seu esmorzar de forquilla preferit.
Llavors, clar, aquests dos que vas anar no ens
sabries dir ni... Què vas menjar? No, és que
passen tantes coses cada dia que a vegades no
me'n recordo, eh? La gent em pregunta, has estat
al BST? Jo, sí, sí, dues vegades, em sembla.
No, vaig a molts llocs, perdoneu. Bueno, i això
de tornar, clar, fa un any i mig també és veritat
que haver -te d'habituar després de tants anys
fora, particularment una llarga estada a Silicon
Valley, que segurament seran dels temes principals
de la conversa d'avui, perquè, Déu -n'hi -do,
hi ha un xoc cultural, però clar, tu veient...
nascut aquí, tenint el català com a llengua mare,
i tot i així, segurament ha estat un retrobament
que ha canviat molt les coses. Molt, sí. Tornar
a Catalunya, de fet, acabo d'acabar una enquesta
amb els meus amics del Silicon Valley catalans,
que som uns 500, els he fet una enquesta. per
què no estan tornant i què costaria o què necessiten
per tornar. I avui estava fent tots els subtítols
d'un informe que estic preparant, perquè quan
tornes... Hi ha gent que fa 10 anys, 20 anys,
30 anys que són fora. Quan tornes és com si tu
t'anessis a viure ara, no sé, en un altre país,
com si t'anessis a adaptar a Sud -àfrica o t
'anessis a viure a Austràlia. Res té sentit,
res. O sigui, parlo l'idioma, però els bancs...
És que no tenia ni passaport espanyol, com el
vaig haver de fer. Vull dir, tot, no? Com funcionen
els bancs, com funciona... Si et ve el lampista
que et diu que vindrà i no ve, tot va per WhatsApp,
que jo no el feia servir... O sigui, tot et canvia
mentalment, tot com funciones. Jo quan vaig aterrar
la primera vegada a Silicon Valley, el 2000...
Nadal de 2013, me'n recordo, em van convidar
al grup de WhatsApp de catalans. Per tant, tu
devies estar allà. Sí, és l'únic grup que tenia.
No me'n coincidi. Només hi ha un grup d'aquests,
eh? No ho sé si n'hi ha més, però recordo que
en el grup es feia tot el Sant Jordi, el Tió,
no sé què feien, totes aquestes tradicions. Encara,
encara. I encara tinc molta relació amb alguns
d'ells que vaig conèixer l'últim cop, perquè
vaig estar allà tres mesos. Val, val, o sigui,
tu estaves allà. Sí, jo soc d'aquelles. Clar,
i és una de les formes de mantenir activa una...
Encara segueix activa el grup? És el casal, és
el casal. És un dels casals. que la Generalitat
fa d'esponsor de tots els casals del món aquell
potser és un dels més potents perquè allà sempre
diuen el que està allà el més tonto fa un rellotge
són trempats i hi ha progrés instaurant la castanyada
i no Fem castanyada, fem calçots, fem el tió,
ho fem tot. Jo he fet totes aquestes coses, Sant
Jordi, me'n recordo de fer un Sant Jordi 2 allà.
Amb l'estelada davant del Consulat Espanyol
l'1 d'octubre, tot. Això que no volia parlar
de política, però bueno. Per explicar -te qui
som. Ah, val. I també hi ha la penya del Barça
a San Francisco. Hi ha la penya. Súper potent,
també, vull dir que són molt bona gent. I ara
es comença un grup de castelles. Hòstia, jo aquest
no el coneixia. Sé que per línia un de molt potent...
Fa com un mes que l'han començat. Val. Vull
dir que al final allà tenen més estructures d
'estat que les que tenim aquí. Vull dir que al
final... Sempre diguem que acabarem comprant
un terreny i ho farem una Catalunya. Ens muntarem
la nostra nació amb un tros de terreny. Ho farem.
Home, déu -n'hi -do. Home, no, déu -n'hi -do,
perquè al final allà a Silicon Valley, de fet,
una de les coses que funciona... Jo el primer
cop que vaig anar, vaig anar per tres mesos,
entre feines, abans de crear MarsBased, t'he
sempre explicat aquesta història, i segurament
la gent del podcast hi diuen, l'altre cop, senyor
Batalletes, però bueno... Torna, torna, va. Una
de les primeres coses que vaig fer va ser contactar
amb els catalans de Silicon Valley a través del
Miguel Valls Fill, que ell portava l'associació
de Barcelona -San Francisco, que també va estar
amb el tema del vol directe, i recordo posar
-me en contacte amb la gent. el tema del grup
de WhatsApp, aquest Alejandro Pujol, Xavi Bermanyet,
la gent històrica, segurament, del grup aquest.
I aleshores és veritat que feien molt bona feina
de fer de... d'acollida, de dir, queda'm tu
i t'explica, vine a una de les trobades, i t
'obren portes. I això, per una persona que...
Jo, perquè no tenia empresa, però entenc que
per una persona que va allà amb la seva start
-up, és una bona manera de posar un primer peu
a Silicon Valley, que ja és una meca de l'emprenedoria,
i que li comencin a obrir portes. La gent s'ajuda
molt, però molt. Però cada dia, aquest grup de
WhatsApp... sempre es demana algú treballa amb
aquest sistema d'enginyeria o algú coneix algú
que estigui a NVIDIA en el departament de màrqueting.
Diu -n'hi -do. Sí, s'ajuda molt la gent, sí.
De fet, a tot aquest, podríem dir -li si fos
més professional, seria un business development,
però aquest obrir portes, el que se'n diuen
les warm intros, funcionen molt bé a nivell de
negocis. Aleshores, quan les fas aquí a Barcelona,
és com que, bueno... Però fer -les fora és més
fàcil que et facin una warm intro de més al nivell,
perquè en realitat estàs ajudant algú que ve
de molt lluny. O sigui, hi ha aquesta sensació
d'expat ajuda expat, o immigrant ajuda immigrant.
Bueno, immigrant no, perquè si tens calés i no
ets immigrant, ets expat. A Silicon Valley era
el d'això de dir, hòstia, l'Àlex ha vingut
de Barcelona, i recordo que una persona que treballava
al departament de traducció d'Apple em va fer
un parell d'intros ben parides, i vaig dir,
això a Barcelona no ho fan a ningú començar l
'empresa. La teatresi és que el català s'ajuda
fora però es puteja a casa. No, dic que és més
fàcil que arribar... arribant fora, vegin el
valor de tu has pres aquest risc i que algú que
ja està en una posició de molt de poder digui,
aquí no som molts, si no t'ajudo jo, qui t'ajudaran?
Però és que es fa en general. Val. Es fa en general.
I sí, potser quan, per exemple, nosaltres, jo
sempre em trucaven d'acció, no? Home, si hi
havia un grup de catalans i volem que els porteu
a no sé on i a no sé on i a no sé on, i sempre
els obríem les empreses, es fa, es fa. La gent
és molt amable i molt oberta, eh? Molt. Què recomanes?
a la gent que hi ha d'aquí, perquè clar, ara
que estava pensant de la gent que hem portat
aquí de convidats, probablement només el Roger
Casals és l'únic que té esperit. El Roger Casals
devia ser també un dels històrics que va tornar
fa 3 o 4 anys. Què recomanes a la gent que va
expandir -se cap allà? Com a posar la primera
puteta i fer els primers contactes? Que ja estan
allà, que estan legals. No, legals no. La pregunta
que em pregunta molta gent és com s'hi va. Com
s'hi va, correcte. Comencem pel bàsic. Perquè
normalment només hi pots anar tres mesos. Correcte.
Pots anar tres mesos i el dia, dos mesos que
hi ha, has de marxar, perquè jo tinc una mica,
es va quedar tres mesos una mica i no ha pogut
tornar a entrar. Correcte. Vull dir, primer molt
alerta amb això, i especialment últimament. Els
tres mesos. Evidentment, anar a estudiar i llavors
fer l'H1B, el visat que et deixa quedar -te
dos anys, però que ara val 100 mil dòlars. Sí,
que volien fer -los anuals i han dit que és un
one -off, no? Sí, no és que... No és el millor
moment per anar cap allà, no? No, no és el millor
moment per anar cap allà. Però, si arribes, evidentment,
el primer és el casal. És que aquest casal rep
algú cada dia, cada dia, cada dia, cada dia.
I la gent diu, pots afegir en Marc, pots afegir
l'Àlex, i l'únic que et demanen és quin és
el nom i el cognom, i ja està. Tot és en català,
tothom és català, tot es parla en català. I com
que hi ha tantes trobades, també pots fer membre
del casal, no? I si algú diu, ei, em podeu trucar
per explicar que necessito que una senyora neteja,
o una nani, o quin banc us agrada més, o com
truqueu a Catalunya quan teniu un mòbil americà?
És que es pregunta de tot. I ara la pregunta
al revés. Tu has fet servir algun grup d'aquests
quan has tornat cap aquí? L'hem creat. Sí? Catalans
repatriats. Hem creat els catalans californians
que han tornat, i són 80. Hòstia, Déu -n'hi
-do. Jo quan vaig arribar ja hi era molt poquets,
però ara n'han tornat més, i sempre estem demanant
coses molt diferents, que és molt interessant,
perquè allà és... puc venir a dinar a Apple i
tothom sí, no problem. Aquí és... Aquí és impostos.
Com es fa això dels impostos? Tothom. Com faig
la declaració de la renta? Com és que he de pagar
un post del patrimoni que allà no existeix? No
existeix. Pagues molts impostos als Estats Units,
però aquí de cop arribes i això, i això, i això.
Exacte. Sí, sí, sí. De fet, és una de les coses
que sempre... La gent que no ha anat allà, que
jo ho veig, jo tinc una... cruada personal contra
la gent que fa l'apologia aquesta dels impostos.
Són tots dolents i l'Estat ens roba perquè diuen
que als Estats Units no es paguen impostos. Crec
que no saben ben bé d'aquest tema. Pagues federals,
pagues estatals, pagues amb cada dinar, es paguen
impostos per tenir una casa, es paguen impostos
perquè la casa estigui en una propietat, es paguen
molts impostos. El que passa que aquí, jo crec...
que hi ha més serveis, Catalunya, Europa en general,
és una cosa, és una idea molt social, no?, que
els impostos van perquè vagis al metge. Allà,
no, allà al metge te l'has de pagar, a sobre
de pagar els impostos, no? Correcte. Bé, bé.
És a dir, des d'un punt de vista objectiu, veus
que els impostos retornen més aquí... Allà? Aquí
es visibilitza més? Sí, allà ja saps on estan
anant aquests impostos. Estan al Departament
de Pau o de Guerra. No, ara ja és de guerra,
directament ja s'ha entès la careta. A nivell
de direcció de negoci, el fet d'haver tenir
el background que tens tu i haver -te dedicat
molt de temps, no exclusivament a això, al món
de traducció, accessibilitat, al multidioma...
Quines perspectives t'adona? Perquè una de les
coses que trobo jo fent servir molt software
d'Estats Units és que està molt esbiaixat cap
al monolingüisme. M'explico. Avui he posat un
tuit, perquè jo faig servir Superhuman per la
gestió del correu. Diu, pots personalitzar les
teves merdes d'ahir a Superhuman? Fantàstic.
Entro i em posa... Ja m'ho posava en castellà.
Dic, no ho escric mai en castellà. Ho he inferit
perquè segurament ha vist la meva IP d'aquest
país que es diu Espanya, perquè no ens oblidem,
això encara és Espanya, i diu, per tant, l'Alexa
escriu en castellà. I dic, vale, però jo escric
mínim amb cinc idiomes diferents els correus.
Com ho personalitzo? No hi ha manera. I parlo
de superhuman, però podríem parlar de totes les
altres ies. Clar, això, com és que el 2026 encara
no ho tenim resolt? Què hi fa falta? Per això
jo he tingut sempre moltíssima feina. Com ho
has lluitat, tu, això? Jo vaig entrar en aquestes
tecnològiques l'any 92. que és quan vàrem començar
des d'allà amb ordinadors de dir, ostres, aquests
teclats potser podrien escriure en altres idiomes.
Jo vaig ser d'aquestes primeres persones de
dir, els americans... Hi ha un mercat tan gran
als Estats Units que pensen, ja farem cèntims,
ja ens farem rics, no? Només venguen els americans
o el canadà. Però nosaltres érem de les persones
que dèiem ja, però és que podeu anar, hi ha una
cosa que es diu Europa i es pot fer, no? Es pot
fer de vendre aquesta tecnologia o portar aquests
ordinadors. És quan va començar Apple i Google
i tot això, no? És que jo vaig estar allà al
principi de dir no, home, no, si totes aquestes
aplicacions i tecnologia pot estar en molts idiomes,
no? És un viatge de l'executiu que només pensa
en Estats Units perquè... tots pensen primer
America first no ho ha de dir Trump la mentalitat
americana és tan gran i és un mercat tan gran
que primer venem als Estats Units com els catalans
primer venem a Catalunya i llavors quan per exemple
han de sortir al mercat global o anar a Wall
Street o així és quan diuen ara hem de mantenir
el ritme de l'empresa doncs començarem a treure
els productes amb altres idiomes però explicar
què s'ha de fer, com es necessita, quin equip
necessites, els cèntims que necessites, i després
treballar amb els equips d'enginyeria, de development
i tot això perquè els idiomes entrin molt fàcilment,
és l'especialització que tinc jo d'haver portat
totes aquestes empreses. Jo vaig començar així,
però he acabat sent el cap global de les empreses.
Però sempre dic, el primer és que la gent no
es comprarà aquest software o plataformes. Hi
ha una mentalitat bastant important i bastant
gran que es pensa que faré una aplicació en anglès
perquè tot el món parla l'anglès. Sí. I no.
I llavors... Hi ha d'haver -hi gent que digui,
perdoneu, però és que a França no us ho compraran.
No cal anar tan lluny, aquí tampoc parlem anglès
gairebé. No, però més enllà d'això, crec que
el nivell 1 és traduir a l'idioma, que és fantàstic,
però més enllà d'això hi ha els intríngulis
de cada mercat que el fan totalment diferent
de cadascú, més enllà de la traducció que puguis
fer. Clar, és que hi ha... Jo tinc dos patents
de tot això. Amb una de les patents tenim una
llibreria com de 10 .000 coses que s'han d'adaptar
perquè una tecnologia entri en un altre país.
Començant per els decimals, els cèntims, les
mides, els colors, on vol la gent, els botons...
Ha de canviar tot. Però, ostres, és molt difícil
que la gent ho faci. De fet, jo crec que un dels
factors que fa que Estats Units pensin així és
que allà, històricament, el tema de parlar diversos
idiomes... era un tema de classe social. És a
dir, la gent rica només parla anglès. I llavors,
la gent pobra, diguem -ho així, de manera planera,
si parles castellà als Estats Units, ets de classe
baixa. Això ja ha anat canviant. Però també és
un mercat únic tan gran que quasi, quasi... Pots
arribar a fer una bona vida només pensant en
el mercat americà, cosa que aquí no pots fer,
perquè el mercat és molt petit, i a Europa, com
a nivell de tamany, o nivell de volum de negoci,
més o menys ha d'estar com tipus Estats Units,
el que passa és que, clar, està atomitzat en
27. A California, la meitat de California són
mexicans, però pensa que són gent que va emigrar
als anys 40, 50, 60, que... es varen adaptar
completament que de fet ni parlaven el castellà
en els seus fills que ara hi ha primeres generacions
magicans perquè volien que els nanos fossin nord
-americans que ells també ho són d'adaptar -se
totalment i una por brutal que els tornessin
a enviar cap a Mèxic, no? Sí, i per això a Califòrnia
els idiomes no és el fort, eh? Jo els meus nanos,
per exemple, van començar durant el high school,
a l'institut. Val. Oh, és massa tard, ja, no?
Sí. De prendre això. Després els fumen unes patacades
brutals, però són grans, tenen 14, 15, 16 anys,
quan comencen a estudiar, poden triar. Van poder
estudiar català allà? No, perquè segons Martin
Varsavsky no es pot estudiar català fora de Catalunya
Es pot estudiar a l'universitat A Berkeley Hi
ha moltes universitats als Estats Units que ensenyen
el català I a sota de hispanidades. Bueno, a
veure, ja ho canviarem, això. De fet, tornant
al tema aquest dels mexicans, per exemple, he
tingut molta relació amb gent d'ascendència
mexicana allà, i de fet els nascuts a Mèxic inclús
es diuen, no, no, jo sóc dels Estats Units. per
un tema aquest que potser no volen que el deporti,
o perquè era una classe social fins fa relativament
poc, fins fa 10 o 15 anys, estava mal percebut.
Quan t'ho preguntaven d'on ets, jo d'aquí.
Jo recordo que em van dir, com que jo sent europeu,
i jo havia fet Erasmus i tot això, el primer
que fas a Europa és preguntar -te tu d'on ets,
perquè és maco. I jo, hòstia, ets de Sèrbia,
doncs mira, sé dir dues paraules en serb, no?
Tu ets de no sé què, o jo he estat allà. En canvi,
als Estats Units em van dir... Això que fas de
preguntar a la gent d'on ets no està ben vist,
aquí. No, no es pregunta. No, no. Es pregunta
on treballes, qui ets i on treballes. Exacte,
a què et dediques. Sí. Sí o no? Total. Total.
Però clar, el tema de preguntar d'on ets allà
es percep com un... És que no ets americà, no?
No, però també és una mica mal educat. Saps com
aquí preguntar... Les cultures són molt diferents,
no? Per exemple, aquí preguntar a una persona
què guanyes és supermal educat, allà no. Tens
raó. Allà... Els catalans no parlem de diners.
No, però allà molt. Jo quan vaig arribar m'han
dit, no, no, pregunta què fa aquesta persona,
així tu també podràs cobrar el mateix. I jo,
què, això no ho pot preguntar? No sé si ho pots
preguntar. Aquí no, no? I allà preguntar quina
política creus, estàs casat o no... Hi ha moltes
coses que no es pregunten a no ser que siguis
molt amíquia. Val, val, val. O aquí l'equivalent
potser seria... Els catalans parlem de coses
escatològiques obertament, ens acabem de conèixer,
ja ho fem, i als Estats Units els xoca una mica,
saps? Molt, molt. És que és anglosaxó, eh? És
molt dels Pilgrims, és molt proper. Val, val,
val. I la gent no ho sap, això. Els americans
parlem de molt alt, i ens riguem de tot, i ens
ho passem molt bé, però a l'hora de les coses
privades, l'espai personal és superimportant,
no? jo ho he patit aquí perquè als Estats Units
ningú se't tira a sobre ningú et passa la mà
per la cara hi ha molt de personal space i aquí
no aquí ràpid abracem allà fan allò tan incòmode
de fer -te, un amic meu ho va definir com una
abraçada on no es toquen els mogrons airhack
no coneixia el concepte A nivell d'IA, que és
una cosa que evidentment fa 3 anys que està en
boca de tothom i cansa una miqueta, però jo sí
que tinc una miqueta el hot take que anirà molt
bé per les llengües mortes com el català. Són
aquestes persones que pensen que el català és
una llengua morta perquè l'estem deixant morir,
però gràcies a l'IA la recuperarem. Bromes a
part, va molt bé per llengües minoritàries perquè
fins i tot no estan recolzades a nivell institucional
des de... segons quines grans tecnològiques que,
hòstia, a dia d'avui, per dir alguna cosa, LinkedIn,
em sap que es va posar en català, fa no res.
Apple... Encara no està, no? Com, com, com? No,
LinkedIn no està en català. De manera nativa,
no té corrector de català. No, exacte. L'has
de baixar. L'has de baixar. O sigui, amb un
post d'aquests que fa 14 anys t'amossega la
poma. Sí, sí, sí. És molt fort. I a sobre, com
que té un setting d'aquests de spelling, que
és automàtic, que més o menys detecta quin idioma
escrius i ja més o menys ho fa. Et detecta el
romanès, segurament. I vol anar molt al castellà,
molt al castellà. Com el Gmail, no? Tot el rato
castellà. No, no, català, català. Sí, veus la
recomanació i et posa l'N i dius, no el posis
l'N. No, és una recomanació. Creus que l'IR
realment ens ajudarà a salvar? No només el...
català, eh?, sinó també els dialectes estic trobant
que també té un gran suport per això. S'ha d
'anar... Jo, si estigués al govern, polítiques
lingüístiques faria una feina brutal d'una estratègia
de contingut de bolcar tot amb una ia catalana.
Per protegir -ho, per fer -la ben feta, ètica,
tot el que vulguis. D'aquí... Però català ja
hi és molt. El català digitalment és una llengua
molt forta. De fet, a la Wikipedia em sembla
que és el número 8 mundial. El català és el número
8 mundial. El català digitalment està molt, però
molt i molt. I hi ha moltíssima gent que s'ha
esforçat moltíssim. Però tu creus que tota la
gent que va invertint això i gent de soft català
i històrics del sector i tal... Sí, sí, no m
'ho respectes. Xapo, barra fora. Jo he tingut...
Malauradament... Jo he après anglès gràcies a
no posar -me les coses en català. Jo de criu
vaig dir, vaig aprendre anglès, posem -ho tot
en anglès. Per això no vaig tenir res en català,
però sento que no he contribuït a això. Aleshores,
tota aquesta gent que ha estat picant pedra durant
més de 30 anys, fent software programari en català,
tota documentació en català, etcètera, fent pressió,
lobbying polític i tot això, tu creus que ja
tenien aquesta estratègia de dir, necessitem
ampliar el corpus? de coses en català i internet,
perquè algun dia vindrà una ia i salvarà l'idioma.
Serem el bootloader de la ia catalana. No, no,
hi havia un gran plan. Ho ha estat una miqueta
filantropia. No, perquè ha anat vingut tot a
tongades, es diu, a monades, no? De nosaltres,
jo la ia potser fa 20 anys que la fem servir.
Però com va començar tot això és, per exemple,
treballava a Cisco Systems, que era la cap global
del Departament de Localització i Traduccions,
i jo vaig dir, ostres, estem pagant una quantitat
de cèntims per les traduccions, guardem -les.
I llavors vam començar a treballar amb IBM, amb
Watson, i vam dir, tot això, què està repetit
aquí dins? Ja vam començar a estructurar el contingut.
i posem -hi etiquetes això va començar tot així
de posar masses i masses de contingut en una
base de dades que la guardem aquí però era una
mica com instinct d'algun dia farem servir tot
això i llavors vam començar a jugar molt amb
les traduccions mecàniques, que ho feien fatal,
però ja vam començar a jugar amb això. Llavors
va venir el Neural Machine Translation i després
d'aquí es va al NMT, Neural Machine Translation,
i es va anar deixant anar perquè anaves agafant
més corpus, més contingut, com que l'internet
ja tenia tant de contingut publicat, l'agafàvem.
I anàvem entrenant i entrenant i entrenant i
de cop algú va dir, doncs, ostres, potser si
féssim un content lake i els developers poguessin
començar a estudiar si ja s'ha parlat d'això,
si ja s'ha dit això, no ho hem de fer un altre
cop. És que jo anava en plan economitzar. Per
què ho he de tornar a escriure si ja està escrit?
Anava una mica per aquí tot això. De totes les
empreses per les que has passat, no? VMware,
VeriSign, Cisco... NetApp... Déu -n'hi -do.
Quina ha estat la que més ha apostat pel català?
O què t'han deixat més? Google. Sí? Bueno, perquè
jo estava allà quan Google va decidir... O sigui,
l'Eric... Jo era un contracte, era un contracte
amb Google. En el moment que Eric Schmidt va
dir... amb un all hands, amb un meeting d'aquests
que feien els superstars, perquè allà els teos
són com uns actors brillants, i va dir teniu,
em sembla, va dir un trimestre per sortir al
mercat global. I de moment Google només tenia
el search. De quin any estem parlant? Els 92,
93. I varen dir, d'acord, doncs com ho farem
això per posar altres idiomes aquí dins? perquè
ja hi havia massa contingut. I es va estudiar
un sistema que es deia crowdsourcing, que va
començar en aquella època per uns escritors que
volien començar a escriure llibres, però entre
tots. I vàrem copiar el model de dir, doncs,
tot aquest contingut que està en anglès el volem
en molts idiomes. I vàrem fer com uns workflows
d'enginyeria i vam dir... Ho posarem allà a
l'estratosfera i qui vulgui traduir aquestes
frases petites al català farem que un editor
ho corregeixi i si li dona el vestit blau va
dins del corpus. Va començar així, això. Això
va ser públic, no? És que a mi em sona a la universitat
haver fet això. Jo era dels que vam dissenyar
el sistema aquest, de dir, va, catalans! Que
ara, quan ho ha mencionat, a mi m'ha sonat...
Sé que jo havia vist aquestes contribucions,
però no amb Google, sinó amb altres coses. Bueno,
Google va ser dels primers. Google sempre n'ha
estat. S'han sabut llarga, eh? Perquè amb el
CAPTCHA ja s'estan fent els seus models. I imagina't
l'il·lusió que em deixessin posar el català
allà. És que jo pensava que estigués... Estem
infiltrant aquí el català que no veig. has d
'explicar que hi ha una cosa que es diu Europa,
que hi ha diversos països, i que... No, perquè
ella deia francès, espanyol, i jo, i català!
Bueno, has de dir que també es parla eslovè,
saps? Vull dir, no saben ni que són un país,
saps? Una cosa tan petita que és més petita que
Oregón, saps? Llavors no saben molt bé on posar
-ho. Jo m'he sentit coses com... You in Europe,
you speak foreign, saps? Parleu estranger, saps?
Saps aquell mapa de Here Be Dragons? Saps? Una
miqueta hi ha gent així, eh? Però... No, no,
haver d'explicar què és el català, i que...
que són una regió que té un idioma diferent dins
el mateix país. Jo crec que Google és l'empresa
que sempre ha fet més pel català. I moltes coses,
jo per exemple, quan van fer Google Maps i tot
això, deia, ah, està tardant molt. Però va ser
dels primers. Però ho faran. La interfície en
català, sí. Sí, sí. Això i Meta. Bueno, Facebook
també van ser dels primers, em sembla. Sí, perquè
Facebook és totalment dependent de la persona
que està a casa seva amb un ordinador, no? Clar.
Sí. Suposo que formava part de la seva estratègia
de... Com més bàsic l'usuari, el que has de
fer més important és l'idioma, bàsicament. Marc,
en part de localització i tot això, no tinc més
preguntes, jo anava a passar més a part de gestió
i tot això. No sé si tu tens alguna... Perquè
el Marc normalment fa un Science Corner. Avui
tenia una cosa molt millor. Una cosa molt millor,
però que no. Però a nivell de localització, tema
de producte... Abans d'entrar, que no entrarem
en política... Ja ha entrat ella, però... Tinc
més accions. Bé, jo només he dit que anàvem a
protestar davant del consulat. Ah, val, val,
val. Aleix, sisplau. Mai li he demanat a l'Aleix
que posi una cosa en pantalla. Ostres! Sabries
escriure amb què és això? Sí, això és el S &P
500, o què és? Què és? No vas malament, no vas
malament, però... Ho he tachat, eh? Ho he tachat,
evidentment, ho he tachat. Ostres, prepara -te
'l, Omar. Això és Yahoo Finance i això són els
meus cèntims. Espero que no, perquè acabava molt
malament. No, és que està anant molt malament.
No és això, no és això. És que l'Àlex i jo som
arqueòlegs d'un període molt concret de la història
que ens agradaria haver viscut però no vam viure,
que va ser la bombolla de les puntocom. I jo
crec que... L'Anna estava... Què estàs parlant
del 2000? Estava al palco, al palco de la bombolla.
A l'1, a l'1. Ah, ostres, estava a Cisco Systems.
L'Anna estava a Cisco Systems, que per qui no
ho sàpiga, per un breu moment, l'any 2000, va
ser l'empresa més valuosa del món, i ella hi
era. I jo era la cap... I això, que has vist
ara, era la seva cotització. Això era la seva
cotització. I el pic aquell és... El teu sou
també va fer així? Això va ser el moment... És
molt curiós, perquè la cotització és 79 dòlars,
i ara, dada interessant, no històrica, però curiosa,
és que no l'ha recuperat fins la setmana passada.
Fa dues setmanes va recuperar aquesta cotització.
Saps què no veig en aquesta gràfica? Que va fer
molts splits. Per exemple, tu tenies... Ah, no,
perquè està tallada el 2001. O sigui, això va
ser el 2000, a la línia aquesta, i acaba aquí
el 2001. Cisco va ser realment, jo quan vaig
entrar, que jo tenia una empresa petita de localització,
de traduccions i d'adaptació de producte i així,
que em van dir, no, hi ha una start -up que volen
que hi vagis, perquè jo era de les poques persones
a Sant Francisco que tenia aquest negoci, i ells
volen sortir al mercat global i et volen comprar
l'empresa. Jo, sí. Sí, era molt jove i no sabia
què estava passant, però hi vaig anar a treballar,
em van comprar l'empresa, vaig portar el meu
equip i vam començar l'equip de localització.
És la San Francisco Translation Firm? Sí. És
a dir, la que encara no sabies que seria l'empresa
més valuosa del món, per un petit moment et va
comprar l'empresa. Sí, la meva. Sí, 26 anys
tenia. I com es viu estar en una companyia que
poca gent coneixia el 96, imagino, o el 95, o
si es coneixia, però potser no era com de les
que estaven més al... És a dir, no era com et
diria... Quina era aquella que venia els bitllets
d'avió a pèrdues? TWA. No, l'empresa Priceline
no era, no? Sí, sí, sí, és que l'Àlex i jo amb
això som paleontòlegs de les puntes com... No,
jo no. Ai, que xulo parlar de Cisco, és que va
ser la primera empresa... O sigui, com es viu
passar d'una empresa que estava més o menys
com en el midfield i de cop passa a ser l'empresa
més valuosa del món? Sí. Amb tres anys. Internament
es va celebrar això? Abans era com una mètrica
d'èxit? Era una festa constant, però també una
pressió constant, perquè Cisco pensa que quan
jo hi vaig arribar i em van dir és una start
-up, em sembla que hi anàvem cap a 23 .000 persones.
I quan vaig marxar, no sé, eren molts, 60 o 70
.000 persones. I teníem potser 10 edificis i
vàrem acabar amb tota la ciutat de Santa Clara
era Cisco Systems. I en el moment en John Chambers,
era el CEO, que va dir ara per poder globalitzar
l'empresa com ho farem això, on anirem a buscar
la gent que va ser, jo crec que va ser la primera
empresa o de les primeres empreses que va dir
hem d'entrar a la Índia. Ostres, vinga, vaig
haver de buscar tots els enginyers a la Índia
i jo deia, ja, però és que jo visc al Silicon,
no? I ens van canviar tots els horaris, vam haver
de començar a treballar. del migdia a la una
de la nit. Llavors vam dir... Bueno, vam passar
tot allò que el pobre agent de la Índia, que
es van haver de posar els noms de I am John and
I am Mary, però llavors sabies que es deia Sudar
and Surak... Com totes les noies xines que es
diuen Jèssica. Clar. Llavors vam estar uns anys
així i vàrem veure que era molt difícil treballar
així, doncs en John Chambers els va dir que els
hi farem una ciutat. on hi havia Lockheed Martin.
Vam vendre l'empresa, vam comprar tots uns terrenys
per començar a fer molt el que era el Silicon
Valley. A Santa Clara no hi estaves cancors.
Allà estava la tenda aquella on... És que vam
començar a fer edificis i edificis i edificis
i van començar a venir nois i nois i nois. I
venien al meu equip i em deien, m'he d'anar
un mes de la Índia a buscar la meva dona, que
em presenta la meva dona. O sigui, vam passar
tot això. O sigui, jo he viscut tot això, d'entrar
a la Índia, portar -los cap aquí, fer que es
quedessin en el silicon, adaptar -los culturalment.
Això va ser Cisco Systems. I mentre tots aquests
anys, jo què sé, tenies 100 accions, de cop en
tenies 200, perquè s'havia partit el preu, i
al cap de no sé què en tenies 300. I és la pura
xiripa d'estar en una empresa com si ara estiguessis
a Envidia. Bueno, xiripa. Vull dir, si vas vendre
una empresa, què parell seria de valor? No t
'haurien fitxat? No treguis valor, tampoc. A
veure, aquesta... Però bueno, d'estar en un
lloc del món que és un centre... Això sí. Potser
l'1 o el 2 del món d'innovació, no? Correcte.
I jo allà per allà. I tu vas replicar aquest
play a les diferents empreses on vas anar, perquè
després has anat a altres empreses, també amb
càrrecs similars o molt relacionats, i entenc
que part del teu fitxatge, que et venien a buscar
tu, pots replicar a Cisco. O sigui, fa currículum,
això, eh? no m'agraden qui ha ajudat a Cisco
a sortir al món global doncs volem aquesta persona
però pensa també que els primers anys unes patacades
brutals perquè jo no havia estat mai en una empresa
d'aquestes el que passa que sempre dic aquestes
empreses molt xules perquè t'ajuden molt i t
'acompanyen molt i et donen moltes classes jo
feia totes les classes de com organitzar el dia
de com parlar amb gent del Japó com fer equip
virtual Tot això. Les vaig fer totes les classes.
I, de fet, això ho vas estar replicant fins que...
Jo m'imagino que la següent gran bombolla, que
va ser la del 2008 i tot això, allà es van tallar
els exercicis o els programes d'internacionalització,
expansió internacional, o no? No. Allà no? No,
no, no. Hi ha coses que s'han convertit com
molt bàsiques, perquè jo només he estat a VMware,
a Cisco, a NetApp, que són empreses globals,
i necessiten algú que ho porti tot això. Clar,
però fins aleshores no tenien aquesta globalització,
fins a Cisco. Pre -Cisco va ser com el punt de
ruptura, el qual ja després no s'ha tornat enrere.
Jo, de fet, he portat set plataformes. Bueno,
Cisco era la cap de globalització. Llavors, quan
he anat a canviar d'empresa, a Xerox Park, per
l'altre Research Center, ja era la cap de digital
i globalització. Llavors, quan vaig anar a VMware,
ja era cap digital de globalització digital i
technical publications. Cada vegada anava agafant
més, perquè, mira, és mig trempada aquesta, doncs
vinga, dalt, l'emes, no? Que al final el Procore
portava 11 equips de traduccions ja fa molts
anys que no estic en aquest món, no? Però sí,
els equips que venien de localització sempre
deien, no, veniu, veniu a mi perquè jo us entendré,
però els hi deixo fer, jo ja no... O sigui, tenia
uns problemes molt diferents. A nivell de...
Des d'aquesta, quan estaves allà, ja feies certes
col·laboracions amb Catalunya, entenc, a nivell
de... No me'n recordo, Cercle d'Economia, alguna
d'aquestes... Sí, Cercle d'Economia, un any
i mig... Això ho fes en remot, o era típica cosa
que et feien venir aquí de tant en quant, aprofitaves
viatges... No, tot en remot. Tot en remot. El
Cercle d'Economia era els dijous meus a les
6 del dematí. Jo m'aixecava perquè em varen
fer presidenta... T'estima molt Catalunya, per
això. Sí, i és que he fet moltes coses per Catalunya.
els dijous a les 6 del matí durant un any i mig
perquè em van fer presidenta d'una comissió,
d'un estudi i hi havia jutges, hi havia consellers
hi havia molta gent important que jo pensava
com és que m'han agafat en a mi però va sortir
molt bé havia set abans de l'1 d'octubre era
del Diplocat I, malauradament, després de l'1
d'octubre, doncs el Diplocat s'ha anat desfent,
no? I he viscut totes aquestes coses. Havia estat
assessora del conseller Giró, assessora de la
consellera d'empresa, la Natàlia. Vull dir,
sí, sí que em trucaven per ajudar. També havia
estat en una junta aquí com a cap d'estratègia,
que es diu GPA Innova, aquí a Barcelona. O sigui,
sí que la gent em deia ens ajudes, si ho podia
fer. fer, ho feia, sí. Una de les coses que jo
penso que sempre ens ha faltat històricament,
o sigui, crec que Barcelona com a pol d'atracció
de talent, tothom ho sap, està molt bé, perquè
tothom vol venir a viure aquí, però crec que
ens ha faltat sempre la figura de la persona
que està fent un sabatical o que ja està com
semirretirada, que vol passar ja un temps fora
dels negocis, però que passi un parell d'anys
a Barcelona i que pugui mentoritzar. I sobretot,
això hem parlat amb gent també sènior de Silicon
Valley, catalans que estan allà, que van dir,
hòstia, hauríem de portar més gent cap allà.
El típic que està buscant, vull anar a fer ja
un parell d'anys, vull anar a viure un parell
d'anys a Europa, que en comptes anar -se'n
a Portugal o a Itàlia, que vagin a Barcelona.
Per què? Perquè un dels factors interessants
que tenim és que tenim un bon caldo de cultiu
a nivell de start -ups, projectes molt interessants,
i es podrien beneficiar d'aquest mentoratge.
Tu què creus que pot aportar algú de sènior de
Silicon Valley? els catalans que estem al Silicon
hi ha molt poques vacances i la gent normalment
ve per Nadal hi havia un projecte que es deia
DiploScience que cada Nadal no sé si te'n recordes
que cada Nadal ens convidaven i anàvem a un lloc
preciós del Passeig de Gràcia que per exemple
hi havia el conseller Mas-Colell i ho estava
sentada d'ell i pensava uau que feien unes jornades
durant un o dos dies per fer això del mentoring
de nanos o gent catalana però això de venir a
Catalunya a passar un any o dos anys és l'informe
aquest que estic estudiant perquè realment el
que jo he vist tornant crec que és el que veu
molta gent que és vens un any, vens dos anys
Les clatellades de l'impost de patrimoni de
coses que està escorrat als Estats Units és el
primer que et demanen aquí. I és, tornes, però
tornes pagant molts cèntims. Jo crec que si vius
i treballes aquí, també beneficiaràs de Catalunya,
has de pagar els impostos aquí. Però la gent
no sap... Tot això de la història de les successions
i patrimonis dona molta... Clar, si el teu punt
és jo he estat vivint allà, no m'he beneficiat
de res del que m'has donat ara, llavors he de
venir aquí i he de pagar com si fos el primer
dia. Clar, vens amb la mentalitat... Jo he donat...
La meva vida laboral ha estat allà. Els impostos
els he pagat allà perquè els meus nens vagin
a l'escola pública, per exemple. I quan tornes
aquí, si estàs sis mesos i un dia, ja reps. I
penses, ostres, però si he pagat impostos federals
de l'Estat, no sé què, ja et demanen que si
tens una casa, un cotxe, estocs no realitzats,
també, tot entra. La pensió, tot entra. Sí, aquest
és l'impost de patrimoni aquí a Espanya. Sí,
sí. I molta gent no està disposada a fer això.
És pur i dur. Perquè és l'error número un que
he vist, he entrevistat moltíssima gent, aquesta
és la primera error. La segona error són els
sous i l'habitatge, perquè l'habitatge és molt
i molt car ara, amb els sous. Pensa que la gent
allà viu amb un ritme molt elevat, però penquen
molt, no? I aquí, doncs, tornar aquí i buscar
un habitatge que més o menys s'assemblés amb
el que estaven acostumats allà, és molt car aquí
també. Jo pensava que hi ha gent més senyor,
més retirada, no gent en edat laboral, diguem
-ne. No, però és un bon punt, perquè jo mai hagués
pensat que aquesta era la resposta a la teva
pregunta. És a dir, mai hagués pensat que la
resposta a la pregunta era, uau, un dels estòpers
és que, clar, els manys no realitzats d'un actiu
financer, que aquí no estan taxats, és a dir,
que allà no estan taxats, aquí sí que estan taxats.
Bueno, que quan tornes és una... Algú t'hauria
d'explicar, abans de venir. passarà això, passarà
això i crec que ara estem obrint aquesta conversa
jo els hi dic sisplau torneu, us necessitem tu
creus que podria fer la força per poder canviar
això? són temes fiscals i Catalunya depèn d'Espanya
tot això són lleis espanyoles Però pensa que
un català que torni i se'n vagi a viure a les
Balears o se'n vagi a viure a Màlaga no pagarà
els mateixos impostos. Està complicat. És curiós
que la resposta a per què no ve més gent que
ha fet diners a fora és per la fiscalitat. Em
sembla una resposta curiosa. No només és l'única,
no vull representar malament. Aquesta és una.
L'altra és la velocitat de la innovació. El
que parlàvem abans, allà vas a sopar i em pots
canviar el color del no sé què de Facebook, és
que no m'agrada. Em pots canviar, em pots pujar
aquesta música del Spotify perquè no sé què.
No, Spotify és a Suècia, perdona. Però vull dir,
el ritme de la innovació, estem com molt enfocats
en la innovació allà. I aquí no hi és. En el
nivell d'allà, perquè allà hi ha mils i mils
i dezenes de mils d'empreses molt bèsties. i
estàs acostumat a anar amb un ritme... És com
que aquí al món es mou una velocitat diferent.
Molt diferent. Que no dic que sigui ni pitjor
ni millor, però és diferent. No, has de baixar
a diverses marxes, sí, és veritat. És diferent.
Jo m'ho he trobat tornant d'allà, jo hi vaig
cada any, encara que sigui un parell de setmanes
o tres setmanes o més, quan torno aquí, a mi
m'han de dir, frena! Àlex, frena. Les converses,
el ritme amb el que tornes, perquè allà és com...
Tens reunions de 7 minuts amb la gent, o has
de trucar a l'Uber, parles de negocis amb la
persona que t'està portant a l'Uber. Ja, et
diré una cosa. Avui he tingut dues reunions,
una amb catalans i l'altra amb uns americans.
Els americans hem entrat... tres executius a
un minut abans que ha començat la reunió i han
dit esperem 30 segons. Perquè esperaven amb un
senyor i han dit we are gonna wait 30 seconds,
let's go. I ja normal. O sigui, ningú diu que
mal educat. I aquí... I heu firmat un contracte.
Sí que hem firmat un contracte. Veus? I aquí
érem molts. Anem a fer un cafè transparent. I
era tothom. La gent ha anat vinguent els primers
5 -10 minuts, s'ha assegut tothom, faltava una
persona i fins que aquesta persona ha arribat
no hem començat. Perquè que mal educats, no?
Que començàvem sense aquesta persona. I allà
el que és mal educat és arribar tard en una reunió.
Són cultures diferents i quan arribes, jo ja
m'hi estic acostumant, arribar cinc minuts tard
o deu minuts tard, perquè si tampoc m'han de
dir res, ja faré coses meves. Jo és que me'n
recordo, és bastant anècdota, però una de les
reunions que vaig tenir amb un dels C -Levels,
em sembla que era de Pinterest, ell em va posar
al calendari set minuts. Tinc set minuts per
tu. Si ho vols, ens reunim. Tinc set minuts.
El més petit són 15, que és molt petit. Aquell
es veia encara... O sigui, que era una ratlla,
no? I van ser set o vuit, no van ser molt més,
però sí que va ser seure i dir... Em van preguntar
directament, en què et puc ajudar, saps? No cal
res de context. Vas directe. I van, van. És una
miqueta exagerat, eh? No, no, no. Van per feina,
una miqueta. Van molt per feina, sí. Això cultural,
imagino que te n'has trobat moltíssim a nivell...
ara que estàs establert aquí, a nivell de gestió,
de protocol, efectivitat... Sí, sí, és que potser
ens ha faltat un punt d'empatia, perquè jo,
clar, no m'imaginava com que la teva desconexió
era tan gran, però clar, té tot el sentit del
món, després de tants anys a fora, és com si
has aterrat en un món... A casa, el meu home
i els meus nens encara estan allà, vull dir,
jo cada dia parlo amb Califòrnia, que ells van
amb un ritme, jo vaig amb un altre ritme. Us
truques tranquil·lament, eh? I com esteu? Com
te trobes? Et posen a dos nics. Has rebut la
rada de transferència? Sí. Però saps, ara el
sector privat no et diu, ostres, ara que estàs
en política, vas a un altre ritme, això ja...
No? Com està el tema? Perquè, clar, una de les
coses que sempre hem criticat molt aquí és dir,
cap dels polítics que tenim té una formació empresarial
o un passat empresarial, saps? Però sí que n
'hi ha, eh? Sí, però la narrativa és que no.
i això és una cosa que m'ha xucat moltíssim
de com es parla dels polítics aquí que quan a
mi em van demanar si volia venir i tot això tots
els meus amics que bé, quina passada això no
es demana a ningú quin honor allà un prestigi
brutal ser un polític als Estats Units I llavors
arribar aquí i dir, però què has fet? I no sé
què. Que és al revés. I llavors, evidentment,
és que no coneixia cap polític, bàsicament. I
quan vaig arribar, ja vas veient, hi ha gent
supertrempada i superpencadora i que s'estimen
amb bogeria i molt ben preparats. hi ha una retòrica,
hi ha com una llengua, especialment a Twitter,
no? Sí, bueno. Que, bueno, ho van a matar. I
jo penso, però si no em coneixes de res, no?
La gent diu, és que tu, els polítics, i perdoni,
però és que jo fa molt poc que estic aquí, no?
No sé. La gent va a sac aquí, no?, contra els
polítics. Precisament, tothom es queixa que no
hi ha gent amb una formació empresarial i arribes
tu i et donen de pals perquè sí que entens, no?
Això es tracta de Twitter, eh? Sí, no, no, sí.
Hi ha gent que diu que bé, necessitem gent que
vingui del món empresarial i que vingui amb altres
idees. Això era la idea, de venir i portar idees
noves, però també s'han de deixar entrar les
idees. Tu creus que la percepció política és
dolenta aquí? És a dir, percebem els polítics...
com, no ho diré, uns ciutadans poc preparats,
però com, ostres... O que el moment polític és
un moment que no està amb euforia, no és un moment
d'auge de la política, que està complicat. No
és... Jo és el que veig, i el que sento, i el
que... S'ha degradat molt la percepció pública
que hi ha, perquè tu ara mires... Ara hi ha molts
vídeos que estan tornant, i ho estic veient de...
Mira com parlaven els polítics als anys 90, posant
vídeos... tornen vídeos de Julio Anguita per
diàlogos. Hòstia, és veritat, parlen molt bé.
Veies uns debats. Antena 3, que eren informats,
educats, respectuosos. Es parlen de vostè, no?
Però ara també s'ha adaptat als temps que corren,
i els temps que corren són TikTok, i llavors
la teva atenció són 30 segons i han d'adaptar
-se. Però també diria una cosa que a dins del
Parlament jo hi veig reflectada la societat catalana.
Exacte. Allà hi ha... el que veig als restaurants.
No és, els polítics són així i la resta dels
catalans són així. No, perdoni. Són catalans.
Tenim el que hem votat. Però què passa que abans
no entrava aquesta gent al Parlament? Vull dir,
de xonis i de gent cutre n'hi ha hagut tota
la vida, però abans semblava que no arribaven
a política. Però tinc la impressió que fa 10
o 15 anys que veus cada un i cada una que fa
vergonya veure'ls, que sembla que estiguin allà
amb actituds d'aquestes xulesques que sembla...
la gent malau de cada classe que estava amb el
xiclet, saps? Vull dir... Podríem dir noms, però...
No, sense dir noms, però tu creus que hi ha una
selecció adversa? És a dir, com que el mecanisme
de promoció no és tan meritocràtic com podria
ser en una empresa? Jo no sé què ha passat, però
és a dir, les arrimades i Andrés Levis i els
de Vox d'avui en dia, tinc la impressió que
fa 15 anys o 20 anys no hi eren. No hi havia
impresentables que estaven allà mastegant xicleta
amb la boca oberta al Parlament o al Senat, insultant
-se, jugant al Candy Crush... Això abans no passava,
no ho sé. Jo no he vist ningú jugant al Candy
Crush. Bueno, hi havia la Celia Villalobos, que
la van pillar infraganti per els cops. Diuen
que no és tan dolent com sembla, però... No,
digues, digues. No, no, ja està, aquest era el
meu punt. Em sembla que no s'entén gaire bé
el que passa dins, no? Correcte. El dijous vaig
estar a Platja d'Aro tot el dia amb unes empresàries
ajudant i fent mentoria i així, i es van dir,
però tu ets una política? Dic, sí. Ah, i això
és part de la teva feina? Dic, sí. anar a veure
el territori, ajudar empreses a parlar i donar
idees i així, i dir, ah, no ens ho pensàvem,
que això dic perquè penseu que és. No, però vist
d'una altra manera, és a dir, tu amb tota la
teva trajectòria professional et plantes aquí,
ara arribes, les portes al Parlament, arribes,
et donen la teva pupitra, suposo, o sigui, amb
la teva llibreteta i el teu welcome pack, i notes
com que... La resta de gent està com... No sé
si la paraula és al teu nivell, però vull dir,
empatitzes amb la gent que veus allà? És a dir...
Mira, t'ho diré d'una altra manera. Jo em segueixo
des de fa molt de temps, a Twitter. I quan vaig
veure que et ficaves en política, vaig dir...
Ostres, per fi tindrem estructura d'estat, saps?
Per fi una persona preparada que es fica en política.
Dic, però és que la gent que hi ha al seu voltant,
no al teu partit, en general... No està al nivell.
És que aquesta és la meva pregunta, collons!
Molt gràcies per contestar -la. El que es veu...
No, perquè potser no ho vol dir. És evident que
és diferent estar sempre... Pensa que també he
estat en uns ambients molt específics d'enginyers
i de caps de producte i tot això. Entrar llavors
en un altre espai, jo què sé, entrar -hi a treballar
en un hospital també em sentiria com molt estranya,
no? Sí. Però... Igualment la pregunta anava per
mi. Després de NetApp, te'n vas a treballar
a Meta uns mesos i entres i et sents com que
els companys han canviat, però... El nivell és
el mateix. Sí, és que no vull entrar al nivell,
però hi ha una empatia amb la gent, et sents
com que l'equip podrien ser dels teus. És aquesta
il·lusió que tots podrien ser els teus amics.
Bé, però jo estic amb Junts per Catalunya, Val,
tots volem el mateix a dins de Junts per Catalunya.
Això és el fil que ens connecta. però sí que
dins hi ha gent que ha estudiat ciències polítiques
jo no he conegut mai ningú que hagués estudiat
ciències polítiques hi ha molts advocats hi ha
gent que ha estat mestres tenim algun metge,
tenim dos enginyers és molt variat la gent que
hi ha jo els trobo molt trempats des d'un punt
de vista, és que l'Àlex i jo també som una mica
cotilles com funciona el procés que et criden
i et truquen? Sí, però és perquè quan ens passi
a nosaltres, bàsicament, eh? Sí, jo per estar
preparat. És que jo, generalment, quan el número
no el conec, no el agafo, però aprenc el que
em diguis, eh? Potser ara m'ho penso dues vegades.
Si ara la IA detecta que potser t'està trucant...
Això va ser abans de les eleccions de l'any
24, que em va trucar el president Puigdemont.
Directament, eh? Sí. Però tenies el seu número?
O era un número oculto? Li vàrem donar, li vàrem
donar. Ah, d'acord. Era una tarda, que eren
divendres, entre reunions, me'n recordo de sempre.
O sigui, tu deies penjar el telèfon i dius...
No, perquè jo, en el meu WhatsApp, jo tinc un
mòbil americà, no? I quan vaig veure un número...
Quan veig un número d'Espanya o de Catalunya,
sempre l'agafava, perquè pensava... Ai, ai,
la teva mare, o no sé, algun germà, no? Sí. El
vaig agafar, evidentment. I em van explicar,
doncs, que... s'estava preparant una amnistia
i que es volia fer un equip per la legislatura
d'ara que li agradaria molt que estigués en
l'equip, no? I jo no el coneixia abans, no havia
pensat mai entrar en política i, evidentment,
estava al Procore portant l'empresa i amb els
nanos allà i tot, no? I, doncs, en deu dies ja
vaig estar aquí. Què és el que buscaven del teu
perfil, etcètera? I tu, clar, has passat per
moltes coses, no? La part executiva, expansió
internacional, innovació, el tema del coneixement
cultural, no?, que et quedem d'expansió de nous
territoris, noves llengües, etcètera, etcètera.
I crec que ho has fet també de FIO, si no recordo
malament, no? Que ja m'explota el cap quan veig
FIO d'un partit polític, que penso... Jo segueixo
bastant la política, però no transcendeix molt,
això, no? Els partits no són molt transparents
en les coses que fa. O sigui que ho són... Però
potser la gent no consumeix aquest tipus de contingut.
Ja. Hòstia, què és el CTO d'Esquerra? No, és
que no n'hi ha. És que potser no n'hi ha. Vull
dir, vas ser la primera cio d'un partit polític?
Pot ser. Val. Bé, jo crec que el que vam parlar
amb el president Puigdemont és... És que ell
és molt tequi. És súper tequi. Molt, molt. Li
agrada molt la tecnologia i s'hi passa moltes
hores i l'encanta. Tenim un món una mica en
comú i m'ha explicat tot. Sí, sí. El que puguis
compartir. És molt... A més té filles joves i
és molt moderna en aquest sentit. Bé, doncs vàrem
parlar de... Jo li vaig dir, doncs, com puc ajudar,
no? També ens pensàvem que potser guanyaríem
les eleccions, que no les vàrem guanyar, no?
Però potser haver portat alguna cosa a exteriors,
la conselleria a exteriors, o haver portat la
conselleria, que a mi m'agradaria molt que encara
existís, que va... a fer el conseller Jordi Puigneró
de Polítiques Digitals perquè de fet vaig fer
una interpel·lació la setmana passada perquè
el que estic veient és estar sota del conseller
Dalmau sota del conseller Samper i les coses
no estan ajuntades prou ajuntades Clar, des del
punt de vista d'ara estar posada en política,
no hem tingut mai ningú que està posada en política
activament. Quines són les coses que pots fer
que no pots fer? Línies vermelles a nivell de
compàgina, empresa, en política. Bé, quan entres
has de declarar el que voldràs fer. Hi ha molts
polítics que són professors, hi ha molts polítics
que fan formació, hi ha polítics que són universitaris,
vull dir, es pot fer, però ho has de declarar.
Hi ha algunes coses que són compatibles. A nivell
de fons d'ingressos, vols dir? O negoci, generació
de negoci? Sí, bé, jo l'universalització d'ORAI
la tinc perquè estic desenvolupant la segona
patent i estem en tràmits amb advocats a la Indi
i tot això, jo no vull tancar això. O sigui,
estar en alguna junta... teva, de coses patents
que estàs fent, no es pot continuar, però ho
has de declarar. És una cosa molt absorbent que
tregui moltes hores al dia. No, no, aquesta patent
és perquè ja fa quatre anys... No, no, deia la
política. Ah, la política, no, és tot el dia.
La política la gent no ho veu, però jo a vegades
vaig a dormir a les 12 de la nit, a la 1 de la
nit, perquè tinc un acte que vinc de Tarragona.
Però notes com que es mouen les coses? És a dir,
perquè contraposant -ho venint de l'empresa
privada, no? i més en un espai tecnològic on
realment les coses s'emputxen i es fan i el
que tu dius hi ha un ritme frenètic on veus que
les coses funcionen veus que aquí pots... M'he
après molt diferent perquè un producte és un
contrast molt gran perquè portar una nació o
un govern o ser l'oposició perquè l'oposició
s'ha de fer molt ben feta nosaltres estudiem
tant com quasi els consellers no tenim els recursos
d'un conseller però jo he de saber si el conseller
aquest o aquest o aquest està preparant no sé
què em miro les licitacions em miro la llei nosaltres
tenim assessors i tècnics que són molt bons que
ens ajuden però els tempos de les lleis no es
pot comparar amb portar una empresa portar una
empresa és a dir, aquí d'alguna manera els procediments
estan tots molt més marcats hi ha moltes línies
vermelles que dius, ostres, aquesta no la puc
creuar jo haig de buscar alguna manera de donar
-li la volta sí, amb molta paciència i anar buscant
el teu espai on puguis ajudar. Jo, per exemple,
ara en el Parlament comencem una comissió de
la IA, i en tots els partits polítics, i tots
m'estan trucant a dir qui vols que portem per
fer la comissió. Doncs mira, estic ajudant, perquè
els partits polítics han d'entendre que la IA
és una eina que ens pot ajudar. S'ha d'anar
buscant, a part de fer d'oposició, a mi m'agrada
molt ajudar. Jo he anat a veure moltes coses
per ajudar. Però es deixen? Perquè jo tinc la
sensació que mai ningú vol adoptar com la posició
de l'oponent. És a dir, mai he sentit un polític
dir -li al partit de l'altre que aquesta és
molt bona idea. No ho he sentit mai. Sí, mira,
a mi em va passar la setmana passada, això vaig
fer una interpel·lació... un parell de consellers
que necessitem una estratègia més coordinada
de polítiques digitals, sobirania catalana. I
va aprovar 135 parlamentaris. Tothom. De color
verd. Això és raro, eh? Això tot verd és raro.
Segurament no surt a les notícies. No surt a
les notícies. Clar que no sortirem a les notícies.
Clar, perquè només surten els 30 segons, s'entén.
I tinc una última pregunta, si tinc temps. Sí,
crec que tenim temps per una última pregunta.
Tinc una última bateria. Tinc 72 més, però...
No, no, aquesta és més pràctica. I aquesta potser
és més com egoista. Si un professional que no
es vol dedicar a la política... Vol implicar
-se d'alguna manera que no sigui afiliar -se
a un partit? Hi ha maneres de fer -ho? És a dir,
aquesta participació oberta des de professionals
des de fora que volen posar el seu gra de sorra
o el que sigui, hi ha mecanismes per fer -ho?
Sí que n'hi ha, de mecanismes, perquè el govern
sempre està demanant consells i comissions i
comitès i no sé què per la gent, i pot anar,
no? Però estan buscant sempre quasi... la mateixa
gent, a mi sempre em demanaven els mateixos temes
i si no, en els partits hi ha equips que entenen
de tots els temes i s'hi pot entrar però llavors
suposo que has de ser del partit O sigui, has
de ser del partit, has d'estar afiliat per poder
-ho fer. Però també hi ha molts espais, no? Per
exemple, Junts té un espai que es diu que és
perquè la gent vagi a preguntar coses. Hi pots
anar, qualsevol persona hi pot anar i preguntar
coses. I els partits tenen seus, que suposo que
també pots anar i parlar amb gent. Pots escriure
qualsevol polític en la web del Parlament i en
tots els mails. L'altra cosa és que ho vulguis,
però poder pots. Jo contesto a tothom. Vull dir,
m'escriu moltíssima gent cada dia. Déu -n'hi
-do. Sí, és... I potser per això passes tantes
hores, vas a dormir -les totes, perquè el que
correu és que no hauries de contestar. Però ets
massa bona persona. Anna, moltíssimes gràcies.
Gràcies. El dia que et presentis en un partit
independent i vulguis fundar la República Independent
de Catalunya, tens el meu vot. Vinga, cap a Califòrnia.