Ara sí, no? Àlex, ja estem en directe, no? Ara
sí. Faran falta 200 programes perquè jo aprengui
que amb la llumeta vermella ja estem en directe.
Marc, com estàs? L'Àlex no es cansarà mai de
repetir -t'ho. No, l'Àlex no es cansa mai
perquè és el millor treballador amb el que hem
treballat nosaltres. O sigui, home, sí, no et
posis vermell. Com estàs, Marc? Estic bé. Això
serà conversa avui, eh? Serà tertúlia, perquè
tinc moltes preguntes inconexes. No hi ha cap
relació entre elles. El Marc normalment porta
una secció, que és el Science Corner, avui no
hi haurà Science Corner. No tenia una temàtica,
tenia moltes preguntes, però no tenia un fil
conductor. No sé com sortirà això. Això anirà
bé. De fet, no sonarà la cançó del Big Man, oi?
No, home, no, perquè tu no portes secció. M'has
dit, avui no hi ha secció. Doncs no hi ha secció,
no tens la teva cançoneta. Ernest, benvingut.
Gràcies. Encantat de reconectar, després de tots
aquests anys. Escolta, abans que faci la presentació,
un moment, fem una presentació. Jo tinc... Un
parell de preguntes per tu, què he pensat? Avui
m'agradaria començar amb això, perquè... Què
tal portes la teva relació amb els esmorzars
de Forquilla? Tu ets d'esmorzars de Forquilla
o no? Jo soc un gran gastrònom. A mi m'agraden
molt els esmorzars de forquilla. Quin és el teu
plat d'esmorzar de forquilla de preferència?
Capipota. Capipota. Ben tirat. Jo crec que hauríem
de començar els programes a partir d'ara aquí,
perquè nosaltres tenim una relació amb el podcast
també de forquilla. Ens agrada molt, fem esmorzars
de forquilla amb la comunitat, i dic, hòstia,
per què no preguntem mai aquest tipus de coses?
Jo veient que el teu LinkedIn has posat també
menjar, tens la relació amb el colmado, que en
parlarem de totes aquestes coses, he dit, hòstia,
m'agradaria, crec que hauríem de començar els
episodis de convidat, perquè jo crec que hi ha
diu molt del convidat. La gent que et diu...
i un que va dir, jo, una truiteta. És que fan
la truiteta per esmorzar a Forquilla com el Marc.
I no parlem dels que comencen amb un cafè amb
llet i un croissant. No són de fiar, no són de
fiar, aquesta gent. No són de fiar, molt bé.
Doncs, escolta, si us sembla, faig la presentació
del convidat que tenim aquí. Parroquia Focaterrestre,
on ens visita un home que ha redefinit el que
és possible en matèria de negocis. La teoria
de fer bona feina, currar molt i no fallar mai,
l'articulen els savis de tot l'espectre empresarial.
Des del vendora a vendora. dels avis Josep Guardiola,
al Borpis a les 5M per a no ser fucking panza
de Madeo Llados. Però tots sabem que això de
ser un treballador diligent, la formigueta que
fa una miqueta cada dia, a part que és una cosa
molt de catalanet prudent, que fa més per no
molestar el padró, el senyor Feudal, o a Madrid,
que no pas per convicció pròpia. L'altra escola
de negocis que no s'explica tant, que a mi em
mereix més respecte, és la dels que tenen un
esperit contrarian. que són els que van en contra
de tot, amb restriccions autoimposades, tendències
que et venen amb béns de cara, com els que van
apostar a la IA fa 10 o 15 anys, no ara, o un
projecte com la Wikipèdia, que és col·laboració
humana a tots els nivells, i ha sortit bé. Sempre
et posen en aquell mànera que els has de donar
diners, però té projectes que tenen totes les
de fallar i acaben funcionant. I després hi ha
una, l'escola dels autènticament bojos, que
acaben triomfant no perquè no saben on és el
límit, sinó perquè no saben que hi ha un límit.
En algun punt d'aquest espectre, d'aquests
arquetips d'aprenedor d'èxit, està el nostre
convidat d'avui, Ernest Pérez Mas, que ha estat
treballant en el sector telco, telecomunicacions,
des de l'any 1996 amb el Catel, a Avaya, a ShoreTel,
Parlem Telecom i moltes més, i pels vols de l
'any 2014, després del ressurgiment del moviment
independentista català, funda Parlem Telecom,
una telco catalana sobiranista. Malgrat tot,
acaba triomfant fins al punt àlgida, que no només
surt a la borsa, sinó que acaba esponsoritzant
el podcast número 1 de Negòcio i Tecnologia en
català, aquest, Foca a Terra. Fa gairebé dos
anys va fer un pas al costat, va passar a ser
president, deixant al càrrec el nostre amic Xavi
Capellades, que va venir aquí a jugar a Monopoli
en directe fa uns quants episodis. Tenim moltes
preguntes, Ernest, si posa't còmode, i benvingut
a Foca a Terra. Moltes gràcies, preparat. Sabies,
no, que eres patrocinador d'aquest programa?
La veritat és que no. Ell ja està... La veritat
és que no. Ell va fer un pas al costat. És a
dir, ho dic més, si ho hagués sabut. no hauria
vingut. No? Ah, penseu que si hagués vingut mai
ens hauríem deixat espessoritzar. No, potser
tampoc, però no sabia que havíem patrocinat aquest
programa, perquè us adoneu de... el poc micromanager
que sóc. És que nosaltres ens ho imaginem al
revés. Ens pensem que aquesta decisió va passar
pel board, però no. Va passar per la compta de
gastos. El budget era d'aquelles coses que pots
pagar directament amb una targeta de crèdit.
Cosa que et diu l'import del patrocini. La magnitud
et va entendre. Tu vas fer un pas al costat per
deixar la secció executiva. Parlem. Com ha estat
aquesta transició, després de tots aquests anys
de dir, ostres, he estat al capdavant de l'empresa
10 anys, perquè s'hi havia aconseguit el 2024,
que ens va explicar el Xavi, el per què i com
és la teva realitat avui en dia ara. A veure,
la veritat és que una companyia cotitzada és
anòmal que hi hagi un president que sigui executiu
i que no hi hagi un conseller delegat. De fet,
el Codi del Bon Govern demana que hi hagi dues
persones separades. I, per tant, era una certa
anomalia de carrosseram des de l'any 2021. Per
tant, era un cert requeriment que calia gestionar.
D'altra banda, cada dia que passa em faig un
dia més gran, com tothom. I això sempre vol dir
que començo a tindre altes idees de coses a fer.
Jo tinc altres activitats, altres coses, i també
pensava que les havia de fer. I després nosaltres
portàvem 10 anys que havíem passat de facturar
600 .000 euros a 50 milions d'euros, el 2024.
o 34 -45 % l'any anterior. Per tant, portàvem
èpoques de creixement de 14, 15, 20 i anteriorment
80 i 100%. Havia sigut una època de creixement
molt gran, molt elevat, i arriba un moment en
què dius potser intentem professionalitzar la
companyia. i el fundador també té límits en les
coses que fa. Aquesta és una reflexió inicial.
Si coincideix amb un requeriment de governança
i, a més a més, algun dels socis pensa que és
un bon moment, doncs busquem algú que s'encarregui
de portar el dia a dia i llavors jo m'encarrego
la part d'estratègia de la companyia. Estratègia
i relacions amb tots els elements exteriors,
és a dir, els inversors, els socis, alguna possible
ronda de capital, etcètera. És a dir, més cap
a fora. una cap a dintre, per entendre com està
funcionant el sector, quina és la seva evolució,
i després recomanar l'estratègia. Clar, o sigui,
fet i fotut, la part executiva, no executiva,
la divisió de poders, perquè clar, no hem tingut
ningú encara d'empresa pública, aquí encara
no hem tingut cap, que ens expliqui la divisió
aquesta, o sigui, quin és el rol d'un president.
Exacte, o sigui, la teva pregunta és, quan et
lleves pel matí, què fas? O sigui, com es veu?
La llista de tasques. Exacte, o sigui, quines
tasques són? Hi ha obligacions o són autoimposades?
Aquesta és la meva pregunta. La veritat és que
la gestió del dia a dia la porta el conseller
delegat, clar. Per tant, tot el que és cap a
dintre la companyia i cap a la creació de diners
de negoci, tota la gestió d'això, ho porta el
conseller delegat. Llavors, un president què
fa? Un president el que fa és gestionar el consell
d'administració. El consell d'administració
i representant -nos les propietats de la... propietaris
de la companyia, els accionistes. I per tant,
doncs, has de tindre relacions amb ells i després
has de tindre ajudar en el conseller delegat
en aquelles tasques que et demani i avaluar o
controlar que l'execució del pla de negoci funcioni
d'acord amb el que està previst. Una companyia,
normalment, cada any, el conseller delegat presenta
un pla de negoci amb uns objectius. Llavors,
en els consells d'administració, que se celebren
tot sovint, un cop al mes o... 10 a l'any, doncs
has d'anar veient, repassant com està funcionant
el pla de negoci. Llavors, què faig un dia de
cada dia? Doncs el que faig és avaluar la situació
de l'estratègia, els canvis de mercat, i, per
tant, parlo amb molta gent del sector, em reuneixo
amb analistes, em reuneixo amb inversors, em
reuneixo amb fons d'inversions, parlo amb la
competència, intento analitzar si el mercat està
canviant, com està canviant, quins són els drivers
del mercat, i veure com això impactarà en nosaltres.
Per tant, de fet, tindre una perspectiva de l
'evolució de la companyia, perquè encaixi entre
la visió i la missió. Aquests dies revisitava
el podcast del Jensen de Nvidia i el tio parlava
molt de la perspectiva. És a dir, la visió, que
és la visió de la companyia, l'estableix la
presidència. A més, jo encara que soc el fundador.
Però després hi ha una cosa que és la perspectiva.
Com t'encaixa això amb el negoci del dia a dia?
Què estan canviant de les variables? Què és el
que pots fer tu per fer -ho funcionar? Llavors,
tot això és el que fem. La veritat és que recomanes
moltes coses i després els equips directius són
els que les executen. És una feina que és gairebé
com un consultor, no? Recomanes coses, analitzes
les coses, fas el teu pla estratègic, el presentes
i dius, bueno, ara s'ha d'executar, ara executeu
-los. Clar, en una empresa més petita, el que
se'ns diu que el CEO és el que crea els problemes
i després hi ha el director d'operacions, el
director d'operacions, el COO, que és el que
resol els problemes que crea el CEO. A la nostra
empresa és exactament així. Soc jo el que porta
tots els problemes de l'empresa. Alguns d'aquests
problemes acaben sent coses bones per l'empresa.
Ara aquest rol... entenc que recau més en tu,
no?, en aquest sentit, el de dir, hòstia, he
vist una possible operació, a l'estar desacoplat
de la part més executiva, més d'operacions,
potser et pots permetre tenir més vista d'àliga,
no?, i poder veure les coses més... Sí, jo m
'encarrego de buscar companyers per adquirir,
per fusionar, m'encarrego de renegociar els
contractes grans amb els nostres proveïdors,
llavors, doncs, tindre relacions amb els proveïdors
i anar establint, doncs... Què és el que podem
renegociar? Esclar, tu només pots negociar coses
quan tens alternatives. Si no has creat les alternatives,
és impossible que negocis res. Si tu tens un
contracte signat a X termini amb un preu determinat,
per què algú t'hauria de millorar les condicions?
Només si tens l'alternativa. Correcte. Per tant,
la meva feina és construir les alternatives,
i construir les alternatives requereixen confiança,
requereixen contactes, requereixen treballar
-les, que deia, doncs això, per adquirir companyies,
per renegociar els contractes, per veure si la
companyia ha d'entrar en noves àrees, per exemple,
sortir del teu territori, anar -te'n a un altre
territori, o créixer amb nous productes, per
exemple, entrar en el mercat d'energia, o d
'estoc de solucions de... d'escriptori per les
petites empreses, si falten solucions per les
empreses petites i mitjanes, si has d'apuntar
més cap a les grans, fer grans aliances amb grans
companyies... Totes aquestes coses que no formen
part del dia, però que si no les treballes, al
cap d'un temps la companyia hauria perdut el
nord i probablement la companyia podria perdre
el ritme de treball. Em sembla com feina que
no pots delegar a ningú. A mi m'impacta bastant.
Jo entenc que el CEO també podria fer -ho. No,
no. Però no ho faria el dia a dia. En un episodi,
recordo que era el del principi de Peter, i vam
arribar a una teoria absurda que en una companyia
on tothom delega, qui acaba fent la feina són
els becaris. Llavors, tot acaba caient des de
baix i els que executen són els becaris. Però
a mi em dona la sensació que la teva feina no
és gaire delegable. Això t'ho has de menjar
tu, el marró. El títol de president també deu
portar una autoritat a l'hora de negociar. No
deu ser despreciable. El president no té funcions
executives. Tu ho fas com a fundador, no com
a president? És com el rei. És una bona analogia.
No ho he dit en broma. Aquest home s'enriu del
que dic, però jo, de veritat, és tot ben pensat.
És a dir, per dir -ho en llatí, no tens potestes,
potens totalautòrites. Per tant... Quan intento
dir alguna cosa, com que fa 10 anys que hi treballo,
doncs sóc la persona més rellevant. És a dir,
jo faig d'aconseller de tots els directius.
Quan llancem una campanya de màrqueting, doncs
venen els directors de màrqueting i em diuen,
escolta, estem pensant d'anar cap aquí. A tu
què et sembla? Dic, home, això en el passat no
ens ha funcionat. Ens ha funcionat millor fer
això altre. Si feu aquest anunci d'aquesta manera,
doncs ens hi anava bé. Per exemple, per què no
fer un anunci amb intel·ligència artificial?
I per què, per comptes de fer -ne un, no en fem
30 a l'any? Perquè si la reducció de costos
d'un anunci, ara l'anunci que estem fent, ara
parlem, la campanya actual, que es diu el millor
és d'aquí, està fet 100 % en IA. I pot segmentar
molt més. Pots tirar -ne una a cada audiència
específica. La meva recomanació va ser... Vaig
començar a parlar amb companyies que estaven
creant anuncis en IA, vaig veure'ls i vaig
preguntar... Creieu que algú ha llançat un anunci
d'ahir a la televisió? I m'ha dit no, ningú
no gosa. Coca -Cola, ja ho havia fet, no? Aquí,
aquí. Ah, no, aquí no. Aquí, aquí. I llavors
em va dir no, no. I dic, home, doncs llancem
d'un, no? Per què no en llancen un? Ah, doncs
vinga, va, llancem -lo. Perquè si el cost és
una fracció de l'altra, si és un 10 % o un 20%,
en podrem fer 10 o 5. fer prou error, i per tant
tindrem amb el mateix cost de producció la probabilitat
d'endevinar molt més i captar més clients. Faig
aquestes coses. Un matís, sobre l'anunci, és
que m'interessa, quan dius produït amb intel·ligència
artificial, et refereixes com que parts de la
producció s'han superitat aquesta tecnologia
o que l'anunci en si mateix és que no hi ha
actors. És que no l'he vist. Doncs l'hauries
de mirar i després m'ho hauries de dir. Bona
resposta, però no em donis d'espoiler, ho has
de fer, perquè si no, no quedarà bé. Et faré
l'espoiler. L'espoiler és que al 100 % està
fet en IA. No hi ha ni un sol actor. El que
sí que hi ha és la música d'un cantant molt
conegut, que és en Joan Dausà, i la veu, la veu
és una veu de persona humana. Però totes les
imatges que veieu, totes han estat generades
en IA. La gent em diu, aquest poble sembla
tot sa mar. I sort que ara ja no es veuen persones
amb sis dits i coses d'aquestes, sinó de dir,
hòstia, no sé quin és aquest poble. Ernest, aquí
vam tenir la visió del Xavi del relleu. Jo crec
que va ser molt interessant, perquè normalment
aquest relleu de persona fundadora, que fa un
pas al costat i tal, poses un CEO extern a l
'empresa, sol portar un canvi cultural, sol portar,
de vegades, sacsejades tremendes a nivell d'equip,
sol... sol comportar un període molt llarg d
'adaptació i moltes vegades no funciona, aquest
tipus. Des del teu punt de vista, com ho vas
enfocar, tu, això? En quin moment vas dir a mi
em toca sortir d'aquí, he de buscar una persona
externa, o va ser una decisió que va venir del
board, va ser teu, i com ho vas enfocar? En el
procés de fer tot aquest relleu, de planificar
-lo, d'acompanyar -lo... Perquè l'hi vas mencionar
tu, si no recordo malament, no? Sí, mira, la
visió va vindre l'any 2023. Nosaltres vam sortir
a Borsa l'any 2021, el juny del 2021. Llavors,
l'any 2023, de fet, jo havia contractat dues
persones abans amb aquesta idea, però no havien
funcionat durant uns mesos. Llavors, el 2023,
vaig dir, bueno, tornem -hi, no? Jo, prova error.
I el 2023 vam fitxar el Xavi i ell va començar
a finals del 23 com a director general. Vam estar
uns mesos treballant en paral·lel i les coses
funcionaven. Llavors, el board en va demanar
cap al maig del 24, nosaltres vam fer amb la
Junta el 25, que si era el moment de fer el relleu.
I, de fet, en tenien ells ganes i jo també. I
llavors vam començar a fer el relleu i el vam
fer concretament a la Junta del 24, que va ser
el juny del 24, vam fer el relleu d'institució
del meu rol executiu per un rol no executiu.
I aquesta va ser una mica la idea. És veritat
que després es produeixen molts canvis, perquè
cadascú quan arriba... aporta el seu llibre.
I, per tant, el seu llibre vol dir canvis de
persones, canvis de cultures empresarials, que
són molt particulars i de l'estil de cada persona,
i això ho es veia a la llarga amb els resultats.
En aquest món, desgraciadament, els resultats
són els que compten. Jo explico moltes vegades
que he treballat molts anys en multinacionals
anglosaxones i he portat rols directius d'una
divisió de negoci a tot el territori d'Europa,
o del sud d'Europa, vicepresident d'alguna
àrea de negoci. Els exàmens eren trimestrals,
no? Un examen trimestral suspès era targeta groga,
dos trimestrals suspès ho és targeta vermella.
Doncs això, aquest món és el que va així. Per
tant, els rotats, al final, són els que aporten
la decisió de si l'estat ha encertat o no. I
amb els dos que fas fora abans... Sí. Decisió
difícil, no? Perquè, clar, quan fitxes, jo què
sé, algú de màrqueting, al departament de màrqueting,
com que té una capa per dalt molt clara, que
diu, bueno, aquest noi no encaixa fora. Però,
clar, aquesta persona només la podries fer fora
tu. Correcte. Ningú més podia dir aquest noi
no encaixa, no? Correcte. I com et dones compte
que això no funciona? Perquè no encaixa bé amb
la resta de l'equip, i per tant l'equip et
diu, escolta, abans treballàvem d'una manera,
ara no estem treballant d'una altra, perquè
els resultats no arriben o canvien les tendències,
i perquè hi ha gent que és molt teòrica i molt
poc pràctica. Llavors hi ha gent que el rol de
consultor és molt fàcil. Molt fàcil, no ho és,
però vull dir que pots tindre idees, pots construir
coses, però després algú ho ha d'executar. I
la topada amb la realitat és molt important,
que el que hagis definit t'encaixi amb la realitat
i l'has d'anar adaptant ràpidament en funció
de les seves substàncies. I si no ets capaç de
fer -ho, doncs no funciona. I en aquests casos,
es veia, arriben amb moltes idees, no les implementen
durant uns mesos, grinyola la relació amb la
resta de l'equip directiu i dius, és que això
no va. El relleu internacional, les empreses
catalanes, i de fet és una cosa que tractem molt
quan quedem amb el Xavi mateix, costa molt. Potser
són empreses més tradicionals que han acabat
tirant més cap a la part de tecnologia, però
sí que és veritat que costa molt. Sempre l'equip
fundador, més sènior, s'aferra als llocs executius
fins a una avançada d'edat. Què has fet tu de
diferent per dir... No vull arribar a estar president
de CEO de Parlem amb 85 anys o 90 anys. Per què
vas decidir fer -ho? Perquè jo tinc molts projectes
en ment. Faig altres coses. Es va fer massa gran,
l'empresa? No, no, no s'ha fet massa gran.
A mi el que m'agrada és construir coses que
tinguin èxit. I m'agrada fer -ne diverses, no
només una. Que tinguis èxit una vegada no garanteix
que l'hagis de tindre sempre. Això també és
important entendre -ho. I, per tant, quan la
companyia havia agafat una certa inèrcia, doncs
jo vaig enfocar -me a pensar en què més podia
fer. Vaig muntar altres negocis i tenia altres
idees en mente de fer altres etapes. I, per tant...
vaig pensar que la meva capacitat d'execució
no aportaria un factor diferencial molt més elevat
sempre que em pogués quedar amb aquesta part
d'estratègia que és la més rellevant. Esportar
el dia a dia i saber si la botiga de Reus al
carrer Monterol s'ha de tancar i s'ha de traspassar,
o si s'ha d'obrir una botiga Lleida, o si has
de treure una campanya nova amb un paquet de
fibra i de mòbil determinat, doncs aquestes decisions
del dia a dia, que són importants i són rellevants,
quan les has fetes durant deu anys... i tens
una certa mida, no tenen un impacte massa gran.
Aquest impacte és la part més d'estratègia,
de fusions, d'adquisicions, de generació de
capital, etc. Hi ha una altra part que a mi em
generava certa inquietud, que és el tema aquest
de... No sé si hi ha hagut també una motivació
política. És a dir, tu ets una persona que has
parlat molt obertament de política, sobretot
de la causa independentista catalana, i parlem
la base fundacional, tot i que tu has ensuïdat
més d'un cop que parlem. en tant que empresa
pot ser sobiranista però no independentista,
clar, després s'ha anat expandint entre els
territoris. Tenir una persona al capdavant d
'aquest projecte que sí que ho podia ser potser
era contraproduent per aquesta causa d'expansió
o no. Si aquest pas al costat també s'alineava
en poder dir, bueno, posem una persona potser
políticament més neutral o no formar part de
l'estratègia, això. Doncs la veritat és que
no. No n'hem parlat mai, d'això. És la primera
vegada que algú m'ho pregunta. I no hi he pensat
mai. Nosaltres hem creat una empresa al País
Valencià que es diu Aprop. I Aprop ho va començar
fent tot. Aprop venia de la suma de la compra
d'algunes petites companyies locals d'aquell
territori que ho feien tot en castellà. Nosaltres
ens vam transformar en companyies que ho fan
tot en català. o en valencià, com en diuen allà,
no? I va ser d'una manera ben natural. I quan
vam anar a Galícia, la idea era reproduir el
mateix model d'un operador de telecomunicacions
de proximitat. A Galícia, la companyia que es
diu Toxo, que en gallec significa argelaga, aquella
planta que punxa i que té unes flors grogues
i que crema molt bé, doncs la companyia gallega
ens van donar fa dos anys el premi Manuel Veïres
a la companyia més gallega. Déu -n'hi -do. Perquè
és una companyia 100 % monolingüa en gallec,
no? Per tant, aquest model d'identificació de
proximitat, d'identificació cultural amb algú,
és reproduïble no només a Catalunya, sinó a molts
altres territoris, i no només a l'actual Regne
d'Espanya, també en altres llocs. Podríem haver
anat a Alsàcia o a Sicília, no? Vull dir que
hi ha llocs on això és especialment important
i rellevant per diferenciar -te amb un mercat.
Però ningú em va dir mai que haguéssim... de
prescindir de mi perquè tingués una ideologia
determinada que no encaixés amb altres mercats.
No, jo ho dic perquè, clar, em sembla que era
el Mundo o l'Espanyol, un d'aquests diaris,
a tu et feren el profiling de l'empresari independentista.
I, clar, això, d'alguna manera, a l'hora d
'expandir -te cap a territoris castellans, igual
era percebut com, home, no li compraré res perquè
simpatia... Hi haurà algunes parts d'Espanya
que en tenen una miqueta més, però generalment
a la causa independentista n'hi ha més aviat
poca. No sé si això va ser també una cosa que
us va frenar a l'hora d'expansionar. No, saps
què passa? Que el mercat de comunicacions global,
d'operacions minoristes, té un valor de 24 .000
milions d'euros en l'estat espanyol. 24 .000
milions d'euros, el sector. Els catalans són
el votant de 4 .000. Nosaltres en facturem 50.
Ara anava a entrar en el tam. La reflexió és,
convé expandir -nos o convé accelerar la penetració
a Catalunya? Si al mercat de Catalunya són 4
.000, li treus els terminals, segurament quedaran
3 .000 llascats de serveis, doncs un mercat de
3 .000 milions d'euros de serveis de telecomunicacions
és un mercat rellevant. És un mercat bastant
rellevant, no? Encara no sé exactament les xifres,
però en vol de font deu fer 500 -600 milions
d'euros. Per coratge, en de factura 1 .000.
Telefònica, 1 .400. Has de competir contra aquests
en el teu propi territori. Per tant, hi ha molta
capacitat de créixer, no? I aquí el públic no
té un rebuig cap a una companyia catalana, com
parlem. La idea va ser, anem a fer una prova
amb altres territoris per quan sorgi l'oportunitat
i veiem si aquest model és reproduïble. Si és
reproduïble en altres territoris, aquest model
de proximitat, el podrem escalar. I, per tant,
la companyia, en el moment que vulgui sortir...
ja tindrà un peu posat, un model, una prova de
concepte exitosa, a partir de la qual podràs
anar a buscar més capital per créixer, expandir
-te en altres territoris, i deixar que aquest
territori nostre sigui un territori en el qual
s'extrau riquesa en el nostre sector, per tal
d'anar a generar riquesa en altres territoris
per portar -la cap al nostre. Llavors jo et giro
la pregunta de l'Àlex. O sigui, a fora no és
un avantatge? Perquè, diguem que ens veuen malament
i no volem contractar recatalà, però t'has suposat
un avantatge a dintre? És a dir, la gent canvia
per prestacions, per patriotisme o per preu?
Per patriotisme, almenys al principi. Has suposat
un avantatge a dins? És a dir, ha sigut un avantatge
el fet de portar aquesta bandera patriòtica a
dintre? Això ha canviat, és a dir, no ho vam
fer amb aquesta idea. La idea inicial de la companyia
no era apuntar -se amb això. La companyia la
vaig crear jo amb la idea de veure que hi havia
un mercat que volia un producte que no existia,
que era un operador de telecomunicacions català
que tractés la gent de manera natural i, per
defecte, en català. És a dir, el nostre propòsit
era defensar la llengua catalana amb companyies
potents. I una companyia potent de telecomunicacions,
que donava servei a molts clients, és una idea
de defensar la llengua. Aquesta era la idea inicial.
És veritat que durant una època... Que nosaltres
no vam provocar el procés, eh? Vull dir, això
va vindre... Va vindre com va vindre, no? Necessitem
estructures d'estat i clar, teníem una, vull
dir, a part del Barça, que és el nostre exèrcit,
no? Desarmat. Desarmat, correcte, sí, sempre.
Ni un paper a terra. Sí, exacte. No, però és
veritat que durant una època determinada hi havia
un factor que t'empanyia. Sí. I hi havia una
agrupació d'empreses que ens vam... per tal
de fer accions de màrqueting comunes i captar
més clients. I això va funcionar molt bé. Això,
el 2020, ja comença a anar de baixa. Però nosaltres
continuem creixent. Llavors ja creixem per altres
canals i per altres dinàmiques. És a dir, la
nostra dinàmica no pot ser subjecta a un factor
extern que no controlem. O sigui, al principi
ajuda. Ajuda, però... Els principis tenen una
caducitat. Si algú és més barat, potser costa
més justificar -ho. El valor patriòtic es passa
per sota del preu. Però això és més complex.
Per què prenem la decisió com a consumidors d
'agafar un producte? Perquè té un producte que
ens funciona? perquè té una bona atenció de la
client, un bon servei, perquè el preu és convenient
i perquè ens fa sentir contents perquè encaixa
amb els nostres valors. Són les quatre coses.
Si t'ho pots permetre, clar. Hi ha gent que
només pot factoritzar el tema preu. Igual la
meva pregunta era quin d'aquests pesava més.
Si realment hi ha un component d'aquests que
pesa molt, i jo et dic que el patriòtic pesa
molt, hi ha molta gent que està canviant per
aquesta ideologia. Una iPhone 15, molta gent
dirà vull l'iPhone, saps? La pregunta és a veure
fins quan pesen els valors. si realment estem
votant amb les accions, també. Exacte. Però és
molt important que els consumidors entenguem
el poder que tenim per fer canviar el món. I
el món el canviem amb les nostres decisions de
compra. És a dir, els nostres productes són similars
als de la competència. No hi ha massa distinció.
Si ells tenen el futbol i nosaltres tenim el
futbol, però més enllà d'aquests matisos, cobertura
espectacular, arribada espectacular, la velocitat
espectacular... Després tens el preu. Els nostres
preus no són els més cars. Els nostres preus
estan al mig del mercat. Allò que en diuen de
value for money. Sí. És un preu correcte. Llavors,
hi ha altres factors com són el servei. Nosaltres
som, per tercer any consecutiu, segons l'OCU,
l'Organització de Consumidors Usuarios, som
la companyia que millor atenció al client dona
i que millor servei té. Som el número 1 de totes
les companyies de telecomunicacions de l'estat
espanyol. El número 1 en servei. I llavors hi
ha l'últim factor, que és el factor de posicionament
de marca. que és aquell factor que dius aquí
hi ha un valor afegit que ens agrada, que el
nostre pivota al voltant de la llengua catalana
i de la proximitat. Són els quatre factors els
que defineixen la decisió de compra. I com a
consumidor tu li dones més pes a un o a un altre.
I en moments determinats del cicle de compra
o en moments determinats de l'entorn, doncs
un factor es potencia més o un altre. Si hi ha
crisi, la part econòmica creix. Si hi ha abonança,
doncs mira més el producte. Els valors, per mi,
han de ser sempre. Jo vaig a supermercats, als
cols no hi vaig. Mai, per definició. I a més
ho prohibeixo a casa. Jo tampoc vaig a Mercadona,
però... Hi ha llocs on no s'hi pot anar mai.
I ja està. No, que hi ha certs moviments culturals.
Em sap greu ser l'únic de la taula on compro
el mercador. No, passa res, Marc. Des de luego,
tampoc defenses la causa. No, però un segon,
et reversionaré la pregunta, perquè crec que
no m'ha acabat d'agradar com l'he fet. La
vull tornar a relacionar. És a dir, sector estratègic
com les telecomunicacions, on sabem que a les
Espanyes això està bastant ben vist, que el govern
o l'Estat inverteixi en la principal infraestructura
de telecomunicació, la pregunta reversionada
és la gent hi fa servir? Parlem o no? No. Com
que no? No, i ara? No. A mi seria una bona manera
d'apujar, no? Sí, nosaltres... Recolzar, perdó,
Àlex. Recolzar veus? Així no es pot anar enlloc.
Per això no ens poden patrocinar, Marc. Nosaltres
no hem tingut cap... La manera de donar suport
és amb subvencions, que no n'hem tingut mai
cap. Subvenció de la Generalitat, zero. Clients,
no hem tingut mai client de la Generalitat, cap.
Tenim clients d'alguns ajuntaments en concursos
públics i els quals ens presentem i guanyem per
millor prestacions o per millor preu, amb alguns
ajuntaments. Hem de tindre 40 o 50 ajuntaments,
però no la Generalitat. I després, amb préstecs,
que de préstecs sí que n'hem tingut algun de
la Generalitat, vam tindre un d'un milió d'euros
fa temps, a través del 2016 o 15. Era un préstec
que pagàvem un tipus d'interès del 5 % quan
aleshores se'ls pagava un 1. Tornillos Martínez
també l'hi donen. No volia agafar un ENISA,
no? No, ENISA no ens l'han donat mai. Ens l
'hem presentat sempre i hem anat passant els
passos fins que ha arribat als consells d'administració
d'ENISA. No sé per què no hi era. No sé per
què no hi era, però sempre caien al final. passaven
les fases tècniques i caien al final. Estic curiós,
perquè l'ENISA on els requisits és respirar,
i poc més, després d'això ja... Excepte si dius
parlem telecom. És possible. Que aleshores els
requisits canvien, suposo. A nivell cultural,
perquè tu particularment, però també a nivell
d'empresa, el tema de la llengua l'heu tractat
molt, i feu moltes iniciatives, el Xavi ens ho
va explicar, i de fet en alguna d'elles també
el tema del Girona... Esponsoritzar aquest podcast...
No, però nosaltres tractem el català perquè el
Marc parla un català d'àper diagonal, i clar,
diu coses com des de luego i bueno, i totes aquestes
històries. Què vull dir? Tinc una teoria sobre
això. El meu cervell no compartimenta bé les
llengües. No tinc com una membrana molt estanca.
Hi ha gent que això ho té molt clar. Compartimenta
molt bé les llengües que parla, però la meva
membrana és superpermeable i es confonen. I per
això dic aquestes tonteries. De veritat, sempre
m'ho diu i alguna vegada l'he d'arrebatre.
Estratègia cultural. A nivell d'expansió, això
que has dit, territori València, Galícia, no
sé si heu fet alguna altra incursió, però imagino
que el dia que aneu a obrir algun tipus Parlem
a Albacete, també haureu d'emparar -vos de la
realitat cultural, ja sigui per l'adquisició
d'alguna empresa o per la creació d'un equip
local, etcètera. Miquel Montoro, famós youtuber
mallorquí, ja va arribar a un punt, el de Sesteronges,
en català mallorquí, va arribar a un punt en
què va fer el contingut en castellà, perquè així
llega a més gent. li va sortir, com es diu en
català normatiu, el tiro per la culata, i va
haver de recular. Vosaltres heu tingut alguna
pífia a nivell cultural, alguna cosa que dius,
ostres, això va ser arriscat, o una mala decisió
que no hagi transcendit, que puguis compartir?
No, la veritat és que al començament, quan vam
fundar la companyia, fins i tot alguns dels socis
ens deien que si ho féssim tot en català no arribaríem
a tothom. i que, per tant, que fer una companyia
monolingüe ens impediria fer negoci. Va ser...
I jo vaig dir que no, que ho havíem de fer així.
O, per exemple, nosaltres vam fer un anunci que
parlava sobre la llengua amb una campanya, amb
una música molt maca, i vam fer un anunci que
el vam doblar amb quatre versions del català,
català septentrional, del rosselló. amb català
de Mallorca i amb català del País Valencià i
amb català de Barcelona. Quan vam fer aquest
anunci, tothom em va trucar. que no el volien
emetre a TV3, que no el volien emetre, que la
companyia... L'agència de màrqueting ens recomanava
no emetre'l, la televisió ens recomanava no
emetre'l, tothom ens recomanava no emetre'l,
i al final jo vaig dir, aquest anunci s'emet
perquè a mi em sembla que s'ha d'emetre i s
'ha acabat la pel·lícula. Per què no el voldrien
emetre? Tens les raons o no ho sabràs mai? Sí,
els sonava que emetre amb altres accents que
no fossin el català central els sonava a coses
estranyes, ridícules, i no ho sé. Però si és
estrany perquè ja té el telenotícies, ja té comarques,
avui tenim... però fer un anunci comercial...
Ningú n'ha fet un anunci comercial amb accent
de Mallorca o de València. I llavors nosaltres
en fèiem un que era el mateix anunci, però repartit
en quatre versions diferents. ho trobo bastant
curiós perquè és d'aquestes coses que no s'acaben
d'explicar mai però justament em va molt a joc
amb la pregunta que t'anava a fer que és el
del principi quan deia les limitacions autoimposades
creem una empresa que tu dius que no és intencional
però hi ha una part que el color groc, la identificació
amb la causa hi havia una certa tangencialment,
o hi havia un solapament en un moviment polític
que es percebia malament des d'Espanya, perquè
si no hauríeu tingut una ENISA per dir alguna
cosa, o vau causar algun tipus de picó en entitats
polítiques. Després hi ha el tema aquest que
fos una empresa monolingüe. Jo sempre dic que
una empresa que s'autoimposa aquestes limitacions,
i tot i així li va bé, és que té un bon pepino
d'empresa. En aquest sentit, quines altres autolimitacions,
tipus de convicció... o a nivell empresarial,
o que diguis jo que és el principi, ara no me
'n recordo la història de finançament que teniu
vosaltres, però vull dir, hi ha empreses que
diuen, no, no, nosaltres anem més lents, però
no volem finançament extern. És una altra limitació
autoimposada. Quines més en vau tenir? La veritat
és que les limitacions venen molt derivades del
tema del capital, però no ens les vam autoimposar.
És a dir, sempre la visió que tens és... Per
créixer necessites capital. Per expandir un negoci
has d'obrir botigues, has d'obrir nous canals,
els canals són deficitaris sempre per definició
al començament, si vols créixer has d'invertir,
i per tant això sempre ha sigut un problema.
Llavors això, l'autolimitació era intentar evitar
la dilució dels socis fundadors, en aquest cas
de jo, de mi mateix, no? Era la cosa més important.
És a dir, l'important és fer una cosa gran...
i encara que tu vegis perdent quota, però perdre
el mínim possible durant el temps que vas creixent.
Per tant, acompassar, equilibrar aquestes dues
coses és important. Nosaltres fèiem ampliacions
de capital d'un o dos milions d'euros al començament
i eren ampliacions de capital que em deia com
tirar aigua a l'olla roent. Has d'explicar
aquesta expressió perquè jo no la conec. No,
és una... Imagina't que el capital és en una
olla i llavors... comences a cremar els diners,
el burning the money, que és el que es diuen
habitualment en emprenedoria, doncs tu comences
a cremar els diners, fiques foc a l'olla i fas
inversions, obres botigues, fas anuncis de campanya,
comences a captar diners, comences a captar clients,
però, esclar, el retorn de la inversió no és
immediat. Llavors, tu un dia t'acostes a l'olla
i dius, ostres, no hi queda aigua, no hi ha capital,
s'ha cremat tot. Llavors dius, i ara què fem?
Doncs el que fas és dir, ostres, el proper mes
jo no cobro el sou, intentarem reduir, parles
amb els treballadors, i si us reduïu el sou durant
3 mesos, un 30%, intentes fer una ampliós a capital,
llavors fas una ampliós a capital, arribes amb
el teu covell d'aigua, el tires a l'olla, que
encara és el foc, que està ruent, el tires, i
quan tornes a mirar, al cap d'uns dies, dius,
l'aigua ha tornat a marxar, l'hem de tornar
a posar, no? O sigui, creixes car. créixer acceleradament
és car. Per tant, la immensa majoria de les companyies
de start -ups acaben en mans de fons d'inversió,
que són els propietaris del deute. I això és
el que et posa les restriccions màximes, perquè
una màxima que acabes d'aprendre és que al final
els creditors... són els que acaben marcant el
destí de la companyia. Llavors, la funció d'un
emprenedor o d'un fundador és equilibrar aquestes
dues balances per tal de no quedar -se sense
la propietat de la companyia i intentar que alhora
la companyia vulgui créixer a prou velocitat,
que és funció del capital. És aquest equilibri
que és l'autorrestricció màxima que ens hem
anat imposant. Marc, tu tens una sèrie de preguntes.
No tens secció avui, però si vols disparar...
No, era abans que tanquessis la secció de les
cagades, perquè li volia preguntar -ho del Peyu.
Què va passar amb el Peyu? Jo no escoltava la
sotana, però la vaig haver d'escoltar perquè
el passat episodi va venir l'Andreu. I em van
dir, escolta't l'episodi del Peyu. I l'episodi
de la sotana deia... Què deia? Com que ell abans...
Era l'espònser de Parlem, però llavors va haver
-hi un silenci a la taula molt gran i va dir,
no, però és una altra, i és el que esponsoritzava
una altra companyia. Que tenim la història d
'això, no? Perquè a mi em va quedar i li vaig
dir a l'Àlex, tate, li preguntaré a l'Ernest
que s'ho cuido sobre. Amb el Peyu vam parlar
al començament i m'ha rebut que ell tenia una
masia muntanyola, pot ser? Sí, allà on les cabres.
Té una masia muntanyola i ens va demanar si li
podíem portar fibra a la masia i vam intentar
fer un acord amb ell i vam fer un patrocini d
'un programa que feia d'història, si no m'equivoco.
El del búnquer. que explicava història imagineu
-la feia episodis històrics del Jaume I que arriba
amb el seu estil tan particular llavors aquell
patrocini es va acabar i la història va quedar
allà i després amb el temps una altra companyia
l'ha recuperat amb ell com a emblema aquestes
coses passen va sonar com que va sonar com que
Els de Parlem no eren prou catalans. De veritat,
eh? És el missatge que va transpirar. Sí, sí.
Hi ha molta gent que ens diu que Parlem no és
prou català. Bueno, ara hi ha la narrativa aquesta,
no? Suposo que des de la part en què veneu a
part de l'empresa capital, anava a dir capital
estranger, no? Però vull dir... Quina part de
l'empresa? No, bueno, o la inversió, perdona.
Nosaltres amb la companyia cotitzada tenim 1
.500 accionistes. Jo no sé on són els accionistes.
Però el que sí que sé és que el 50 % del capital,
que són 4 accionistes, són tots catalans. I la
resta no els hi pregunto, però n'hi ha molts
que són catalans. Però una companyia cotitzada,
la visió és diferent. I l'important, què és
una companyia catalana? La que té el seu centre
de decisió a Catalunya i que pren les decisions
pensant en una cosmovisió catalana. Doncs d'això
parlem. Una companyia catalana és la que només
treballa a Catalunya, una companyia catalana
és la que només té capital català. Una companyia
cotitzada té sentit, això? Que només tinguis
capital català? El que és important és que tinguis
el control i el centre de decisió, no? Clar,
si no, és més autolimitar -te encara, no? Llavors
seràs més petit. Clar, exacte. Llavors acabes
a mans dels bancs. Exacte. No, si el projecte
no és viable, al final es acaba venent i potser
no surt precisament per això, no? Jo és que de
l'episodi del P1 vaig quedar amb allò que havien
fitxat el Barça volia fitxar son pare. Però el
seu avi no va voler i no li va dir mai res fins
que es va morir i llavors es van assabentar els
d'allà al poble. Hòstia, el teu pare l'havia
fitxat al Barça. Diu, cabró, no me n'havia dit
mai res. Ara seria fill d'un futbolista. Ja
està, cadascú es queda amb coses diferents, podria
dir. Has comentat abans el tema del finançament
i una part molt important, una pregunta que sí
que m'agrada fer sempre és quants cops heu estat
a punt de tancar l'empresa? Tres. Tres. Pots
explicar per què? Doncs per falta de finançament.
Falta de finançament, sí. Que la olla està buida,
no? La olla està buida. I com ho heu salvat?
Doncs mira, una vegada me'n recordo més... quan
tu fundes una companyia i comences a créixer
i s'atacaven els diners perquè els has cremat
i ja no n'hi ha l'olla, és dur i de vegades
et lleves amb la impressió de dir ara com dimonis
pago les nòmines d'aquest mes, no? Com ho fas?
És molt difícil, no? I alguna vegada hem hagut
de fer ampliacions de capital cuita corrents
entre els socis i... per tapar forats, no? Alguna
altra vegada me'n recordo que en un conseller
d'administració m'ha dit, doncs, si això no
tira, el mes que ve tanquem i s'ha acabat, noi.
I això ho han dit al conseller d'administració.
I jo he dit, bueno, doncs el mes que ve tancarem
si no trobo res. Llavors, espavila't, corre i
vés a buscar solucions per no tancar. Durant
el 2017, 2018, nosaltres el 2017 o el 2016 vam
tindre un petit prèstec de... d'avança, que
es deu, de la Generalitat, aquest préstec que
tornàvem al 5%, i, per exemple, recordo que estàvem
en una situació d'aquestes molt fumudes, que
se'ns acaben els calés, vam haver de fer una
ampliosa capital, hi havia unes condicions en
el préstec que necessitaven una condonació o
un permís d'avança, i hi havia el 155, i allà
ningú decidia res. Era l'any 2018, l'abril
del 2018. Llavors, clar, nosaltres vam estar
en una situació d'estar a punt de tancar perquè
no podíem posar més diners dins de la companyia
perquè veníem amb unes condicions econòmiques
superiors a les d'avance, no? I va ser una altra
vegada que vam tornar i, doncs, si això no s
'ha arreglat així, doncs això també tancaràs,
no? Llavors, parlant amb els advocats d'avance,
parlant amb... I al final, doncs, ho vam resoldre
per l'últim minut perquè algú que va dimitir
el cap de poc va prendre la decisió, que era
el secretari d'Indústria, en aquell moment,
el secretari d'Empresa, perdó, va acabar dient,
bueno, això... me'n faig càrrec jo, després
de molt fer voltes, això ho vam tornar a salvar
a l'últim minut. Hi ha moltes situacions d'aquestes
a l'últim minut en què estàs a punt d'atacar.
I més, en una infraestructura crítica d'aquestes,
no diria que té risc sistèmic com la banca o
coses d'aquestes, però per allò que veig, hi
ha com... molta facilitat de fer una trucadeta
i dir a veure si m'ho pots arreglar, això, no?
Això passa o no passa? La trucada la pots fer,
però no et fan gaire bé mai cas. No et fan cas,
eh? No, perquè hi ha molts equilibris dintre
dels organismes. Tens els d'anàlisis de riscos,
els de perspectiva. Per tant, a les companyies
grans o als bancs, han de tindre dos o tres analistes
que tinguin una comuna... una opinió compartida
que allò és solvent. Al final, qualsevol companyia
el que necessites és solvència. Si hi generes
prou caixa per poder repagar el teu deute o generes
prou caixa per refinançar el deute quan el deute
venci, els venciments del deute que són importants.
Si el deute vens d'aquí 10 mesos, tindrem prou
caixa d'aquí 10 mesos o no en tindrem? Tindrem
algú que substitueixi el crèditor actual per
un altre? Doncs això, el crèditor nou que vingui
dirà, ensenyem el teu pla de negoci. Estàs generant
caixa o no estàs generant caixa? Podràs repagar?
Ets solvent? Les preguntes sempre són les mateixes.
Llavors, si tu dius, no, és que estic creixent
molt, he comprat companyia, i t'has embolicat
amb un creixement accelerat, de vegades, doncs,
aquest creixement accelerat et porta a haver
de parar. De manera sobtada. És que t'has fotut
en un bon merder, eh? Vull dir, o sigui, en el
sector em refereixo, saps? És a dir, en el...
O sigui, perquè pel que em sona de... Bueno,
del que m'he documentat de... de la història
de Parlem, no tenies un background en telecomunicacions
molt gran, a part de ser enginyer de telecomunicacions,
però no venies de ser un consultor de Nokia o
de Telefònica. Vull dir que quan et vas tirar
a la piscina... Però quan et vas tirar a la piscina
no eres com un històric del sector, com si diguéssim,
de les telcos. De fet, jo no en tenia ni idea,
del sector. El meu punt és per què no vas muntar,
m'ho invento, endollem, per dir alguna cosa,
una companyia energètica, en lloc de Parlem.
Va haver -hi alguna cosa que et va fer... Perquè
és un bon merder ficar -se en telcos a Espanya.
Jo no havia treballat mai en el sector de telecomunicacions.
Havia treballat amb fabricants d'equips que
venien equips a operadors o equips a empreses,
però no en el sector consum. però la idea em
va vindre un dia que estàvem en una fira a Madrid
l'any 2012 i era una fira de telemigracions
i hi havia tot d'operadors mòbils virtuals de
l'època i cap no era català i jo estava amb
un amic meu que havia estat treballant per Amena,
per AMENA en aquell moment i li vaig dir si fundo
era en Madrid i li vaig dir, oi, José, i si fundo
una companyia catalana? I em va dir, sí, home.
Ah, sí, amb aquest accent. Amb aquest accent,
li vas dir, sí. Bueno, era l'època dels masmòbils,
Pepephone, doncs vam començar a sortir amb bolets.
I el José em va dir, te echo una mano. Hòstia.
Llavors vaig començar així, vaig començar a fer
el PowerPoint, en el tren de tornar cap a Barcelona,
i amb aquell PowerPoint vaig estar visitant 50
possibles inversors, i d'aquests 50, un i mig
em van dir que sí. I així va començar la cosa.
Per què? Perquè veus una oportunitat. Per què
fundes una companyia? Perquè veus una oportunitat,
tens una idea, i creus en aquesta idea, i fas
el màxim per tirar -la endavant, amb determinació.
No hi ha més. Però si en un món paral·lel, aquell
cap de setmana, en lloc d'una fira de telecomunicació,
ens en vas a una de tractors, muntes el nou John
Deere català... Poder sí. Una decisió molt serendípia,
pel que veig. Sempre hi ha aquesta part de serendipity.
Sempre. Al final, tens una experiència, tens
un background, tens una planificació, tens unes
teories, com fer un pla de negoci, totes aquestes
coses, la formació la tens. Però les idees et
venen un dia i les idees no valen res si no les
executes. Això ho deia l'Edison. Una idea sense
execució no val res. I l'important és que vegis
que aquestes idees pot funcionar i te'n surts
endavant. Jo he intentat fundar 15 companyers.
M'he acabat fundant 7 o 8 i parlem és que funciona
millor. Però... Si no proves, si no s'arrisca,
qui no s'arrisca no pisca, no? Que això ho dèiem
una hora ja, però... Directament o indirectament?
Jo me'n recordo que l'Anselm ho coneix a parlar.
Per l'entorn start -up, vull dir, no sé si era
intencional o no, però, clar, vosaltres estàveu
al mateix edifici que ITNIC, que ja tenia un
ecosistema, no sé si vosaltres teníeu relació
o era purament casual que les oficines les vau
agafar allà i punto, no? Però, vull dir, també
va coincidir en l'època aquesta, doncs el 2014,
que va haver -hi... Jo, de fet, vaig fundar Mars
Base el 2014, que també era com una gran època
de fundació de moltes empreses tecnològiques.
Us vau beneficiar d'estar relacionats en aquest
entorn o no hi vau ser gaire? Perquè tant quan
sortíeu a les newsletters de start -ups, em sorprenia...
que una empresa, en teoria, més tradicional aparegués
allà, no? Vull dir, en un entorn que és més tot
en anglès, que és més SAS i tot això, perquè
és una telco, era una miqueta estrany. Mira,
quan jo vaig tindre la idea el 2012, el que em
vaig adonar és que no tenia idea del sector telco
ni del sector emprenedor. I a més jo havia passat
molts anys vivint fora de Catalunya. Vivint de
dilluns a divendres, eh? Dilluns a Londres, dimarts
a Roma, dimecres a París, i fent més voltes que
una baldufa durant 15 anys. I en el moment que
em ve al cap la idea vaig dir, ostres, primer
m'haig de relar en el territori i haig d'entendre
una mica com funciona aquest sector. En aquell
moment el Mobile World Congress s'acabava a
tornar a Barcelona, a tornar al 2010, si no m
'equivoco, i una part del valor afegit per tornar
era la creació d'una cosa de Barcelona Mobile
Capital. La Capital era un concepte d'intentar
crear una organització que... que accelerés la
generació de start -ups i fes que Barcelona fos
una ciutat atractiva per a les start -ups. Llavors
jo vaig entrar en aquell projecte, vaig entrar
treballant allà, i de fet em vaig encarregar
d'una cosa que en deien M -Hub, que era la generació
de start -ups i de crear ecosistemes de start
-ups a partir de la Mobile Capital. Per anar
al començament jo vaig estar treballant allà
uns mesos, 11 mesos. Coneixem molt la... tota
la part emprenedora que hi havia de start -ups
a Barcelona, i coneixent molta gent, coneixent
els operadors, coneixent el capital, i vaig estar
allà 10 o 11 mesos fins que vaig dir, bueno,
ara crec que ja en sé prou com per crear la companyia.
Crec que hi queda... Queda relativament poca
estona i tenim bastants temes. Deu quedar moltes
coses al tintero, però... Queda la pregunta de
l'audiència, queden coses, eh? Sí, sí, queden
coses. Ho dic perquè, clar, tenim aquí Colmados
Murria, el projecte d'Aretat Mascorubí, 1279.
Parlem de vins, parlem de vins. Abans d'això,
si hi ha cas, passem a... Què és això? Bé, doncs
la meva secció, saps? Jo? Home! Català, doncs,
no t'està bé, no? Ja està, sempre hi ha una
miqueta de promoció. Podem tirar la pregunta
de la convidada, una de les convidades anteriors?
Ernest, estimat, amb moltíssima il·lusió et trasllado
aquesta pregunta. Sisplau, comparteix amb tots
nosaltres un aprenentatge que hagis fet com a
empresari que volguessis... per tal que ho puguem
incorporar d'alguna manera a tots els que estem
en el món empresarial i econòmic i puguem aprendre
d'aquest aprenentatge que has fet. Moltíssimes
gràcies i també una abraçada molt forta. Ja reconeixes,
suposo. L'Anna, l'Anna Gené. Home, hi ha una
cosa que em ve a la ment sovint. Si voleu fundar
una companyia... No l'afundeu amb la idea de
fer diners. Per crear una companyia l'heu de
fer amb la idea de tindre una bona idea, tindre
una fortíssima determinació d'executar aquella
idea i aprendre que cal anar pivotant, ara en
diem pivotar, aquella idea en funció dels canvis
de l'entorn. És a dir, flexibilitat, determinació
i idea. però no la feu amb la idea de fer diners.
Té diners curt plaç o llarg plaç? Que el llarg
plaç no hauria de fer, diguem -ne, o no? Home,
una companyia que no fa diners no és sostenible.
Si creu una companyia amb aquest sector, amb
això, fracàs segur. Parlem d'aquests altres
projectes que tens tu, perquè tu has dit que
ets una persona de moltes inquietuds i que volies
fer altres coses. Fa ja molt de temps que estàs
involucrat amb els colmades Murria, el projecte
de vins. Quina és la motivació per fer salts
tan... No immediats, no? De dir, jo estrenarà
a Fico, doncs això, amb un negoci tipus restaurant
a Barcelona, el sector vinícola, o del podcasting,
comença pel que vulguis. Poc relacionats, diguem.
Bueno, poden tenir dinàmiques, però per quin
vols començar? Mira, començarem cronològicament.
Jo vaig començar amb el Bon dels Vins el 2013.
A mi m'agrada molt, m'agrada el vi. I jo soc
de Barcelona, fill, net i bastet de barcelonins.
Però sempre des de petit, des de fa tres generacions,
estivejàvem al Baix Penedès. El meu sogre, a
més, era del Baix Penedès, era del Vendrell.
Nosaltres estivejàvem a Calafell. I per tant
sempre veia les vinyes per allà, no? I m'agrada
molt el vi. I un dia el meu sogre em va dir que
hi havia un parent seu que es venia, un amic
seu que es venia a unes vinyes en una població
que no coneix ningú, que es diu El Pla de Manlleu.
el pla Manlleu és a la part alta del Penedès,
a la serra del Montmell, i ho vaig anar a veure
i em va agradar molt el territori. I llavors
me'n recordo que vaig tornar a casa i vaig dir
a la meva dona, mira, he vist allà unes vinyes
i ara està pensant en què puc fer, em puc comprar
un... enviar -me el cotxe o comprar -me unes
vinyes. I la meva dona em va dir, home... compra't
un cotxe. O sigui que té el rang de preu, eh?
És just la conversa que la teva dona volia tenir
aquella nit, eh? Segur, segur, segur. Total,
no li vaig dir res més i al cap de... I no vas
aparèixer amb cotxe, no? I un dia estava el Vendrell
en el notari i li vaig dir, escolta, et preocupa
que m'estic comprant unes vinyes. I em va dir,
però què fas? No en tens ni idea? No, no en tinc
ni idea. T'arruïnaràs? Potser sí, no ho sé,
però em ve de gust. Tinc 50 anys i em ve de gust
fer -ho. I llavors vaig comprar les vinyes. T
'has arruïnat? No, però gairebé, perquè el món
de la viticultura i l'agricultura és un món
nefast per fer diners. Per què ho faig? Perquè
m'arregla el territori, perquè em dona una altra
visió d'anys. Nosaltres, per exemple, jo tinc
les quantes hectàrees, algunes eren de bosc,
que havien sigut vinyes anteriorment, les hem
recuperades, això vol dir talar els arbres, rompre
la terra, tornar a plantar, formar la vinya,
baramar durant un període... Què vol dir? Que
des que tens la idea o comences a fer alguna
feina fins que tastaràs aquell vi, poden passar
entre 5 i 8 anys. Per tant, són decisions que
s'han de prendre a llarg termini. En canvi,
en telecomunicacions, tu pots dir, mira, traiem
demà aquesta oferta de fibra i mòbil i veuràs
com això és immediat, no? I a mi em dona, o em
dona sobretot molta calma quan tenia un problema
a Parlem, agafar el cotxe, m'anava al Pla Manlleu,
allà hi ha una zona magnífica amb una ermita,
la finca és del 1239, el primer document que
l'esmenta, una zona... i llavors allà sents
la força tel·lúrica de la terra, la vinya, mentre
tens l'ermita al costat, i els problemes es
relativitzen. Penses com vivia aquella gent al
segle XII, al segle XIII, com tot allò ha anat
evolucionant fins ara, i dius, bueno, calma.
I això dona molta calma. Colmados. Doncs mira,
és una idea similar, com us he dit abans, jo
soc barceloní, el colmado Múrria existeix
des del 1898, un any abans que el Barça. Sí,
correcte. I el colmado Múrria, doncs, jo n
'era client, perquè visc allà al barri, a la
dreta de l'Eixample, i hi anava sovint. I durant
la pandèmia estava el Joan Murria sol, allà amb
la porta tancada, i un dia li vaig dir, escolta,
Joan, què em faràs d'això? No ho sé, jo sóc
gran. Clar, a mi em sabia greu que allò es convertís
en una botiga de venda de carcasses de mòbils.
Llavors li vaig dir, Joan, fem una cosa, fem
una... fem una... alguna cosa per reconvertir
-ho. Tampoc en tenia ni idea, i vaig buscar algú,
que era en aquest cas el Jordi Vilà, un cuiner
conegut i reconegut, i dic, dona'm un cop de
mà, Jordi, algú que portés les operacions, i
vam transformar el comàdom en restaurador. i
ara és un colmado restaurant on es menja cuina
catalana, producte de proximitat i també una
altra cosa que també ha requerit una inversió
important en reformular, en adaptar, en llençar,
però que ara des de fa uns quants mesos ja no
hi haig de posar diners, ara fins i tot en trec
algun. Ostres! Però la idea era preservar una
cosa que ens fa singulars a Barcelona i a Catalunya.
I conversar la conversa amb la dona aquest cop?
Sí. delicada, també, eh? No, saps què passa?
Hi ha 4 o 5 decisions importants a la vida, aprendre
-les, i aquestes les has de prendre una persona
sola. Aquesta no es va consultar, eh? No, no,
no. Va ser vinculada, aquesta. Ja no em trobis
més si no és pel cotxe, saps? Si no, has de portar
el cotxe. Hi ha decisions que són importants
a la vida, i les has de prendre tu sol. Les pots
compartir amb altres, però la decisió, al final,
és teva. Perdó. I l'última que em queda, perquè
volia dedicar -li uns minutets a això, és el
tema del podcast. De fet, és que jo ho sé perquè
m'ho va dir en primícia l'Anna Gené. De fet,
quan vaig anar a parlar amb ella, em va dir,
ostres, una persona que hauries de portar a foc
a terra és l'Arnets, perquè està... No em va
dir que estaves muntant un podcast, però em va
dir que estaves muntant alguna cosa de comunicació
i tal, un projecte personal. I clar, de cop i
volta, ja surts amb aquest podcast que ens expliques
quin és l'angle, i et surts amb el Genís Roca,
amb el Pep Martorell, si no ho reconec malament.
i l'Anna Gené, entre altres coses, que no sé
si aleshores ja havíeu gravat l'episodi o no.
Quina és la intenció del podcast, a part d'ajudar
a contribuir a poder parlar de negocis i de coses
interessants en català? Aquí s'entrem molt més
en naus i tecnologia, però jo pel que veig, el
tipus de convidats i convidades que portes pot
ser un ventall molt ampli, no? Mira, la idea
era, si faig de president executiu... haig de
fer coses que retornin un cert valor a la societat,
perquè ja no estic amb el dia a dia i per tant
tens temps. Aquest era el pensament. I per tant,
què puc fer? A part de fer moltes coses que fem,
el colmado, els vins, els patrocinis diversos
com el vostre i tot això... Aquest ja no té una
feina. Sí, aquest no té gaire feina. El que sí
que podíem fer era repensar el país. A mi hi
ha una cosa que em preocupa molt, que és Barcelona
i Catalunya i el Barça. Perfecte, anem alineats.
Coses que em preocupen molt, no? I, per tant,
volia repensar tot això i a veure com puc contribuir
que la gent també ho repensi. De vegades vivim
en un territori en què hi ha un cert tipus de
pensament únic que ens porta a parlar dels mateixos
temes des del mateix angle. Jo el que volia era
canviar l'angle de visió per repensar -los d
'una altra manera. I el prop que se'ns diu l
'altre endemà és la manera d'imaginar el país
que podíem tindre d'aquí uns quants anys. si
el planifiquéssim. Jo he estat, per exemple,
a Corea del Sud. No si el deixéssim en mans dels
polítics. És que no s'ha de deixar en mans dels
polítics. La democràcia no consisteix a votar
cada quatre anys i que hi hagi una elite que
es dediqui a decidir coses. La democràcia és
controlar cada dia el govern. I això és la democràcia
participativa. L'altre és el sistema representatiu,
que en diem democràtic, però... Jo crec que democràcia
en té poc. Volia repensar això, i per tant vaig
convidar gent del món de la tecnologia, de l
'economia, de les empreses, i per exemple amb
l'Anna Gené vam parlar de l'habitatge. A mi
em preocupa l'habitatge a Barcelona perquè els
meus fills... Això no havia passat mai, és culpa
meva. Els meus fills em diuen que els costarà
molt trobar un pis a Barcelona, i si és un territori
d'èxit, ens portem l'Anna Gené que ens expliqui
quines polítiques han fet públiques, per què
s'ha deixat d'invertir amb la generació, com
l'oferta i la demanda de qualsevol mercat afecten
a l'habitatge, o portar el Pep Martorell i parlar
del fenomen del Barcelona Supercomputing Center,
de la generació de companyies d'allà, o portar
el Genís Roca i parlar de tot l'entorn del català
a internet, i totes aquestes coses. És una manera
de fer que la gent... repensar coses que no encaixin
ben bé amb la inèrcia política en què vivim.
De fet, una de les coses que jo comentava amb
el Marc, que clar, vull dir, el podcast independent
en català existeix des de fa relativament poc,
fet amb qualitat. Hi ha alguns podcasts que són
molt antics i que, com dic jo, estan gravats
des de rentadores i realment no han transcendit
cap al gran públic precisament perquè s'estenden
molt malament i una de les maneres de demostrar
autoritat és també tenir uns acabats bons. Si
has de competir amb el podcast de RAC1 i de Catalunya
Ràdio, collons que s'escolti bé, el contingut
pot ser molt interessant, però si no s'escolta
bé... no arribaràs enlloc. I aleshores, una de
les coses que sí que passa a nivell de negocis
en castellà, que ja s'ha format aquest cercle
de persona que va a un d'aquests podcast i acaba
passant per tots aquests. En castellà tenim el
podcast d'Itnik, el de Keyfan, el de Seat Rocket
i 3 o 4 més, que hi ha una persona i ja més o
menys veus que va passant per tots aquests. I
és una manera de validar si aquesta persona...
té una certa autoritat dintre del sector. En
català això encara no existeix, comença a existir,
però no està molt unificat, perquè el mateix
et passen per un podcast com pot ser el de la
sotana i parlant de fútbol, però hi va gent molt
rellevant de tots els sectors, potser perquè
no tenim encara aquesta capilaritat especialitzada.
El cercle de podcast en català independent serà
el teu, el nostre i tres o quatre més. El d'esport
seria la sotana i tres o quatre més. El de música
són aquests altres. Tu creus que amb iniciatives
com la teva, com la nostra, sumant forces, sí
que podríem arribar a tenir aquest cert de dir,
ostres, hem de fer el pastís més gran, no? Perquè
en realitat, abans, inclús, ho hem plantejat
com, hòstia, i no seria competència, jo crec
que al contrari, no? Perquè és que tenim audiències
molt diferents que, sumant -les totes, podríem
fer una miqueta de trasbàs de mitjans tradicionals
cap al podcast independent i que tinguin una
altra visió, menys... dirigida, no?, en aquest
sentit. Absolutament. Si hi ha poca gent que
faci un podcast, aquest mercat del podcast no
existeix. Per tant, si n'hi ha molts, llavors
existeix un mercat. I la gent ja buscarà, de
manera natural, podcast en català que parlin
de negocis, o de futbol, o de no sé què, perquè
hi haurà un mercat. Ara no. Per tant, primer
s'ha de crear el mercat. Jo crec que existeix
realment la demanda que la gent vulgui sentir,
parlar. de coses, no només en l'idioma nostre,
sinó també vistes des d'aquí i perpensades per
la gent d'aquí. Jo crec que això també és molt
rellevant. És a dir, que no ens pensin des de
fora, que no ens diguin des de fora el que hem
de dir, que no parlem des d'aquí amb visió global
només, sinó que parlem des d'aquí amb visió
local per la gent d'aquí que pugui emprendre
coses d'aquí no gaire. Aquesta és una mica la
idea. Res, ja última pregunta, perquè ens estem
quedant sense temps. Què podem esperar de Parlem
i de tu en aquest? en aquests anys propers, començant
per 2026, que és un any que arriba molt atropellat,
molt accelerat per la IA, però quins són els
grans canvis que ens esperen i què podem esperar,
o sigui, què ens pots avançar. Si has de dir
que et dedicaràs a la política, diu -ho aquí
en primícia. Sí, exacte, perquè tindries el nostre
vot, almenys el meu. Si us digués que em volíeu
dedicar a la política, us demanaria, sisplau,
que em féssiu desdir de seguida, perquè... No,
no és el... El president del Barça. Mira, això
sí que m'agrada, això sí que no ho descarto.
Ah, mira. Si no puc contribuir -hi, hi ha gent
que ho fa millor, rai. Però vinga, això rai.
Però, mira, això ho has dit tu. Vivim un canvi
tecnològic brutal amb les IAS. El problema, i
és un canvi tecnològic disruptiu, molt accelerat,
que equival al de la primera revolució industrial.
Però molt més accelerat. Un parent de la meva
dona, que era de Vendrell, se'n va anar a una
fàbrica a Anglaterra durant una època, tenia
un taler manual... a veure com li talla una mà
a un treballador i va continuar amb el seu taller
manual, va desaparèixer. Aquesta reflexió jo
me la faig sovint. La IA ha vingut per quedar
-se, per accelerar els canvis i perquè la gent
puguem treballar molt millor prenent decisions
sense fer feines repetitives i reiteratives que
les pot fer una màquina treballant 7 dies a la
setmana i 24 hores. Per tant, la meva obsessió
ara és accelerar els canvis fent servir la IA.
però no amb sitges aïllades dintre la companyia,
sinó amb orquestradors de negoci que puguin recombinar
les coses amb agents i superagents d'IA que
ens facin optimitzar tots els processos de negoci,
de manera que la gent dintre la companyia es
pugui dedicar a decidir i a pensar les coses,
més que no pas a fer feines repetitives, reiteratives,
que no afegeixen valor. Aquestes feines s'han
de fer fora. I jo crec que això és molt accelerat.
Nosaltres aquí, com a IA, ni fabriquem xips,
ni fabriquem els LLM, ni tenim gairebé capacitat.
de computació. En tenim poca. El que sí que podem
fer és aplicar tot això per millorar moltíssim
la productivitat i la competitivitat. El que
més em preocupa en aquests moments de Catalunya
és la manca de competitivitat, la manca de productivitat,
l'estancament del PIB per càpita, que som més
gent i generem la mateixa riquesa que abans per
càpita, i per tant no ens estem fent més rics,
sinó que ens estem empobrint davant la resta
del món que creix molt més, molt acceleradament,
perquè s'ha de fer servir aquestes eines d'IA
per incrementar la productivitat. I si no ho
fem, acabarem sucumbint... davant l'empenta
de la gent de fora. Per tant, per mi això és
un motiu d'accelerar -ho el màxim possible.
I això han de ser disruptius, han de prendre
decisions dràstiques. Jo els dic a la gent de
Parlem, si analitzeu vosaltres la vostra feina
cada dia, apliqueu les eines d'IA, però com
a companyia hem d'aplicar a nosaltres les condicions
de formació vostra, l'alfabetització... de perdre
la por a l'IA i, sobretot, aplicar que hi hagi
una visió convertida per fer tots els processos
de negoci amb l'aplicació màxima d'IA. I això
ens ha de permetre accelerar i millorar moltíssim
la competitivitat, perquè les companyies seran
sostenibles, no només perquè creen valor i generen
valor... per la gent que hi treballa per l'accionista,
sinó també si la gent que hi treballa és capaç
de formar -se més i incrementar el seu valor
personal, ser més empleables i generar sous més
elevats. I això jo crec que la IA ha vingut
aquí per ajudar -nos a fer això. Doncs mira,
tant de bo pugui permetre fer més coses, una
d'elles presentar -te a president del Barça,
perquè aquesta la veig més factible, tens un
discurs massa empresari per ser president de
Catalunya, tot i que segurament ens aniria molt
millor amb tu al capdavant. Així que moltes gràcies
per venir al programa. Moltes gràcies a vosaltres.
Molt bé.