Ara sí, no? Aleix, ja estem en directe, no? Ara
sí. Faran falta 200 programes perquè jo aprengui
que amb la llumeta vermella ja estem en directe.
Marc, com estàs? L 'Aleix no es cansarà mai de
repetir -t 'ho. No, l 'Aleix no es cansa mai
perquè és el millor treballador amb el que hem
treballat nosaltres, eh? O sigui, home, sí, no
et posis vermell. Com estàs, Marc? Sí, bé, això
serà conversa avui, eh? Serà tertúlia, perquè
tinc moltes preguntes inconectes, però no hi
ha cap relació entre elles. El Marc normalment
porta una secció, que és el Science Corner, avui
no hi haurà Science Corner. No tenia una temàtica,
tenia moltes preguntes, però no tenia un fil
conductor. No sé com sortirà això. Això anirà
bé. Sí, anirà bé. De fet, no sonarà la cançó
del Big Man, oi? No, home, no, perquè tu no portes
secció. M 'has dit, avui no hi ha secció. Doncs
no hi ha secció, no tens la teva cançoneta. Ernest,
benvingut. Gràcies. Encantat de reconectar, després
de tots aquests anys. Escolta, abans que faci
la presentació, normalment fem una presentació,
jo tinc... Un parell de preguntes per tu, què
he pensat? Avui m 'agradaria començar amb això,
perquè... Què tal portes la teva relació amb
els esmorzars de Forquilla? Tu ets d 'esmorzars
de Forquilla o no? Jo soc un gran gastrònom.
A mi m 'agraden molt els esmorzars de Forquilla.
Quin és el teu plat d 'esmorzar a Forquilla de
preferència? Capipota. Jo crec que hauríem de
començar els programes a partir d 'ara aquí,
perquè nosaltres tenim una relació amb el podcast
també de Forquilla. Ens agrada molt, fem esmorzars
de Forquilla amb la comunitat i dic, hòstia,
per què no preguntem mai aquest tipus de coses?
Jo veient que el teu LinkedIn has posat també
menjar, tens la relació amb el Colmado, que en
parlarem de totes aquestes coses, he dit, hòstia,
m 'agradaria, crec que hauríem de començar els
episodis de convidat. jo crec que ja diu molt
del convidar la gent que et diu, em tenia un
que va dir jo, una truiteta, bueno, a veure És
que fan un truitet de presos murs de forquilla
com el Marc. I no parlem dels que comencen amb
avui un cafè amb llet i un croissant. Sí. No
són de fiar, no són de fiar, aquesta gent. No
són de fiar, molt bé. Doncs, escolta, si us sembla,
faig la presentació del convidat que tenim aquí.
Parròquia Focaterrestre, on ens visita un home
que ha redefinit el que és possible en matèria
de negocis. La teoria de fer bona feina, currar
molt, no fallar mai, l 'articulen els savis de
tot l 'espectre empresarial. Des del vendora
a vendora. del savi Josep Guardiola, al Borpis
a les 5 am per no ser fucking panza de Madeo
Llados. Però tots sabem que això de ser un treballador
diligent, la formigueta que fa una miqueta cada
dia, a part que és una cosa molt de catalanet
prudent, que fa més per no molestar el padró,
el senyor Faudal, o a Madrid, que no pas per
convicció pròpia. L 'altra escola de negocis,
que no s 'explica tant, que és una que a mi em
mereix més respecte, és la dels que tenen un
esperit contrarian. que són els que van en contra
de tot, amb restriccions autoimposades, tendències
que et venen amb béns de cara, com els que van
apostar a la IA fa 10 o 15 anys, no ara, o un
projecte com la Wikipèdia, que és col·laboració
humana a tots els nivells, i ha sortit bé. Sempre
et posen en aquella manera que els has de donar
diners, però té projectes que tenen totes les
de fallar i acaben funcionant. I després hi ha
una, l 'escola dels autènticament bojos, que
acaben triomfant no perquè no saben on és el
límit, sinó perquè no saben que hi ha un límit.
En algun punt d 'aquest espectre, d 'aquests
arquetips d 'aprenedor d 'èxit, està el nostre
convidat d 'avui, Ernest Pérez Mas, que ha estat
treballant en el sector telco, telecomunicacions,
des de l 'any 1996 amb Alcatel, Abaya, Shortel,
Parlem Telecom i moltes més, i pels vols de l
'any 2014, després del ressorgiment del moviment
independentista català, funda Parlem Telecom,
una telco catalana sobiranista, malgrat tot,
acaba triomfant fins al punt àlgida, que no només
surt a borsa, sinó que acaba esponsoritzant el
podcast número 1 de negocis i tecnologia en català,
Foc a terra. Fa gairebé dos anys va fer un pas
al costat, va passar a ser president, deixant
al càrrec el nostre amic Xavi Capellades, que
va venir aquí a jugar a Monopoli en directe fa
uns quants episodis. Tenim moltes preguntes,
Ernest, si ho poses còmode, i benvingut a Foc
a terra. Moltes gràcies, preparat. Sabies, no,
que eres patrocinador d 'aquest programa? La
veritat és que no. La veritat és que no. I va
fer un pas al costat. És a dir, us dic més, si
ho hagués sabut, no hauria vingut. No. Ah, penseu
que n 'és a dir, si ho hagués sabut mai ens hauríem
deixat especialitzar. No, potser tampoc, però
no ho sabia que havíem patrocinat aquest programa,
perquè us adoneu de... l 'upot micromanager que
sóc. És que nosaltres ens ho imaginem al revés.
Ens pensem que aquesta decisió va passar pel
board, però no. Va passar per la compta de gastos.
El budget era d 'aquelles coses que pots pagar
directament amb una targeta de crèdit. Cosa que
et diu l 'import del patrocini. La magnitud et
fa entendre. Tu vas fer un pas al costat per
deixar la secció executiva de Parlem. Com ha
estat aquesta transició, després de tots aquests
anys de dir, ostres, he estat al capdavant de
l 'empresa 10 anys, perquè s 'hi devia aconseguir
el 2024, que ens va explicar el Xavi, el per
què i com és la teva realitat avui en dia ara.
A veure, la veritat és que una companyia cotitzada
és anòmal que hi hagi un president que sigui
executiu i que no hi hagi un conseller delegat.
De fet, el Codi del Bon Govern demana que hi
hagi dues persones separades. I, per tant, era
una certa anomalia de carrosseram des de l 'any
2021. Per tant, era un cert requeriment que calia
gestionar. D 'altra banda, cada dia que passa
em faig un dia més gran, com tothom. I això sempre
vol dir que començo a tindre altes idees de coses
a fer. Jo tinc altres activitats, altres coses,
i també pensava que les havia de fer. I després
nosaltres portàvem 10 anys que havíem passat
de facturar 600 .000 euros a 50 milions d 'euros,
el 2024. o 34 o 45 l 'any anterior. Per tant,
portàvem èpoques de creixement de 14, 15, 20
i anteriorment 80 i 100%. Però havia sigut una
època de creixement molt gran, molt elevat, i
arriba un moment en què dius, home, potser que
intentem professionalitzar la companyia. i el
fundador també té límits en les coses que fa.
Aquesta és una reflexió inicial. Si coincideix
amb un requeriment de governança i, a més a més,
algun dels socis pensa que és un bon moment,
doncs busquem algú que s 'encarregui de portar
el dia a dia i llavors jo m 'encarrego la part
d 'estratègia de la companyia. Estratègia i relacions
amb tots els elements exteriors, és a dir, els
inversors, els socis, alguna possible ronda de
capital, etcètera. Més cap a fora, una cap a
dintre per entendre com està funcionant el sector,
quina és la seva evolució i després recomanar
l 'estratègia. Fet i fotut, la part executiva,
no executiva, la divisió de poders, perquè no
hem tingut ningú encara d 'empresa pública, aquí
encara no hem tingut cap, que ens expliqui la
divisió aquesta, quin és el rol d 'un president.
La teva pregunta és, quan et lleves pel matí,
què fas? La llista de tasques. Quines tasques
són? Hi ha obligacions o són autoimposades? Aquesta
és la meva pregunta. La veritat és que la gestió
del dia a dia la porta el conseller delegat,
clar. Per tant, el que és cap a dintre la companyia
i cap a la creació de diners, de negoci, tota
la gestió d 'això, ho porta el conseller delegat.
Llavors, un president què fa? Un president el
que fa és gestionar el consell d 'administració.
Amb el consell d 'administració hi ha representants
dels propietats de la... propietaris de la companyia,
els accionistes. I, per tant, doncs, has de tindre
relacions amb ells i, després, has de tindre
ajudar en el conseller delegat en aquelles tasques
que et demani i avaluar o controlar que l 'execució
del pla de negoci funcioni d 'acord amb el que
està previst. Una companyia, normalment, cada
any, el conseller delegat presenta un pla de
negoci amb uns objectius. Llavors, en els consells
d 'administració, que se celebren tot sovint,
un cop al mes o... 10 a l 'any, doncs has d 'anar
veient, repassant com està funcionant el pla
de negoci. Llavors, què faig jo un dia de cada
dia? Doncs el que faig és avaluar la situació
de l 'estratègia, els canvis de mercat, i per
tant parlo amb molta gent del sector, em reuneixo
amb analistes, em reuneixo amb inversors, em
reuneixo amb fons d 'inversions, parlo amb la
competència, intento analitzar si el mercat està
canviant, com està canviant, quins són els drivers
del mercat, i veure com això impactarà en nosaltres.
Per tant, de fet, tindre una perspectiva de l
'evolució de la companyia, perquè encaixi entre
la visió i la missió. Aquests dies revisitava
el podcast del Jensen d 'Envidia i el tio parlava
molt de la perspectiva. És a dir, la visió, que
és la visió de la companyia, l 'estableix la
presidència. A més, jo encara que soc el fundador.
Però després una cosa que és la perspectiva.
Com t 'encaixa això amb el negoci del dia a dia?
Què estan canviant de les variables? Què és el
que pots fer tu per fer -ho funcionar? Llavors,
tot això és el que fem. La veritat és que recomanes
moltes coses, I després, doncs, els equips directius
són els que les executen. És una feina que és
gairebé com un consultor, no? Recomanes coses,
analitzes les coses, fas el teu pla estratègic,
el presentes i dius, bueno, ara s 'ha d 'executar,
ara executeu -los. Clar, en una empresa més petita,
el que se 'n va estirar és que el CEO és el que
crea els problemes i després hi ha el director
d 'operacions, el director d 'operacions, el
COO, que és el que resol els problemes que crea
el CEO. A la nostra empresa és exactament així.
Soc jo el que porta tots els problemes de l 'empresa.
Alguns d 'aquests problemes acaben sent coses
bones per l 'empresa. ara aquest rol entenc que
recau més en tu, en aquest sentit, el de dir,
hòstia, he vist una possible operació, a l 'estar
desacoplat de la part més executiva, més d 'operacions,
potser et pots permetre tenir més vista d 'àlia,
i poder veure les coses més... Sí, jo m 'encarrego
de buscar companyies per adquirir, per fusionar,
m 'encarrego de renegociar els contractes grans
amb els dos proveïdors, llavors, doncs, tindre
relacions amb els proveïdors, i anar establint,
doncs... Què és el que podem renegociar? Esclar,
tu només pots negociar coses quan tens alternatives.
Si no has creat les alternatives, és impossible
que negocis res. Si tu tens un contracte signat
a X termini amb un preu determinat, per què algú
t 'hauria de millorar les condicions? Només si
tens una alternativa. Correcte. Per tant, la
meva feina és construir les alternatives, i construir
les alternatives requereixen confiança, requereixen
contactes, requereixen treballar -les, que deia,
doncs això, per adquirir companyies, per renegociar
els contractes, per veure si la companyia ha
d 'entrar en noves àrees, per exemple, sortir
del teu territori i anar -te 'n a un altre territori,
o créixer amb nous productes, per exemple, en
el mercat d 'energia, o de dèstoc de solucions
de... d 'escriptori per les petites empreses,
si falten solucions per les empreses petites
i mitjanes, si has d 'apuntar més cap a les grans,
fer grans aliances amb grans companyies, totes
aquestes coses que no formen part del dia, però
que si no les treballes, al cap d 'un temps la
companyia hauria perdut el nord i probablement
la companyia podria perdre el ritme de treball.
Em sembla com feina que no pots delegar a ningú.
A mi m 'impacta bastant. Jo entenc que el CEO
també podria fer -ho, això. No, però no ho faria
al dia a dia. En un episodi, recordo que era
el principi de Peter aquell, vam arribar a una
teoria absurda que en una companyia on tothom
delega, qui acaba fent la feina són els becaris.
Perquè tot acaba caient des de baix i els que
executen són els becaris. Però a mi em dona la
sensació que la teva feina no és molt delegable.
Això t 'ho has de menjar tu, el marró. El títol
de president també deu portar una autoritat a
l 'hora de negociar. No deu ser despreciable.
No, el president no té funcions executives. Si
tu fas com a fundador, no com a president. És
com el rei. És una bona analogia. No ho he dit
en broma. Aquest home s 'enriu de tot el que
dic. És que jo, de veritat, és tot ben pensat.
És a dir, per dir -ho en llatí, no tens potestes,
potens totalautòrites. Per tant... Quan intento
dir alguna cosa, com que fa 10 anys que hi treballo,
doncs soc la persona més rellevant. És a dir,
jo faig de conseller de tots els directius. Quan
llancem una campanya de màrqueting, doncs venen
els directors de màrqueting i em diuen, escolta,
estem pensant d 'anar cap aquí. A tu què et sembla?
Dic, home, això en el passat no ens ha funcionat.
Ens ha funcionat millor fer això altre. Si feu
aquest anunci d 'aquesta manera, doncs ens hi
anava bé. Per exemple, per què no fer un anunci
amb intel·ligència artificial? I per què, per
comptes de fer -ne un, no en fem 30 a l 'any?
Perquè si la reducció de costos d 'un anunci,
ara l 'anunci que estem fent, ara parlem, la
campanya actual, que es diu el millor és d 'aquí,
està fet 100 % en viat. I pot segmentar molt
més. Pots tirar -ne un a cada audiència específica.
La meva recomanació va ser... Vaig començar a
parlar amb companyies que estaven creant anuncis
a enviar -los, vaig veure 'ls i vaig preguntar,
creieu que algú ha llançat un anunci d 'ahir
a la televisió? I m 'ha dit, no, ningú no gosa.
Coca -Cola, ja ho havia fet, no? Aquí, aquí.
Ah, no, aquí no. Aquí. I llavors em va dir, no,
no. I dic, home, doncs llancem d 'un, no? Per
què no en llancen un? Ah, doncs vinga, va, llancem
-lo. Perquè si el cost és una fracció de l 'altre,
si és un 10 % o un 20%, en podrem fer 10 o 5.
fer prou error, i per tant tindrem amb el mateix
cos de producció la probabilitat d 'endevinar
molt més i captar més clients. Faig aquestes
coses. Un matís, per sobre l 'anunci, és que
m 'interessa, quan dius produït amb interès artificial,
et refereixes com que parts de la producció s
'han superitat aquesta tecnologia o que l 'anunci
en si mateix és a dir que no hi ha actors? És
que no l 'he vist. Doncs l 'hauries de mirar
i després m 'ho hauries de dir. Bona resposta,
però no em donis d 'espoiler. Ho has de fer perquè,
si no, no quedarà bé. Et faré l 'espoiler. L
'espoiler és que el 100 % està fet a enviar.
No hi ha ni un sol actor. El que sí que hi ha
és la música d 'un cantant molt conegut, que
és en Joan Dausà, i la veu és una veu de persona
humana. Però totes les imatges que veieu totes
han estat generades a enviar. La gent em diu,
aquest poble sembla tot ser de mar. I sort que
ara ja no es veuen persones amb sis dits i coses
d 'aquestes, sinó podries dir, hòstia, no sé
quin és aquest poble. Ernest, aquí vam tenir
la visió del Xavi del relleu. Jo crec que va
ser molt interessant perquè normalment aquest
relleu de persona fundadora, que fa un pas al
costat i tal, i llavors entra una persona posa
funció externa a l 'empresa, sol portar un canvi
cultural, sol portar de vegades sacsejades tremendes
a nivell d 'equip, sol... sol comportar un període
molt llarg d 'adaptació i moltes vegades no funciona,
aquest tipus. Des del teu punt de vista, com
ho vas enfocar, tu, això? En quin moment vas
dir a mi em toca sortir d 'aquí, he de buscar
una persona externa, o va ser una decisió que
va venir del board, va ser teu, i com ho vas
enfocar? En el procés de fer tot aquest relleu,
de planificar -lo, d 'acompanyar -lo... Perquè
l 'hi vas mencionar tu, si no recordo malament,
no? Sí, mira, la visió va vindre l 'any 2023.
Nosaltres vam sortir a Borsa l 'any 2021, el
juny 2021. Llavors, l 'any 2023, de fet, jo havia
contractat dues persones abans amb aquesta idea,
però no havien funcionat durant uns mesos. I
llavors, el 2023, vaig dir, bueno, tornem -hi,
no? Jo, prou error. i el 2023 vam fitxar el Xavi
i ell va començar a finals del 23 com a director
general vam estar uns mesos treballant en paral·lel
i les coses funcionaven llavors el board en va
demanar cap al maig del 24 nosaltres vam la junta
el 25 que si era el moment de fer el relleu i
de fet en tenien ells ganes i jo també I llavors
vam començar a fer el relleu i el vam fer concretament
a la Junta del 24, que va ser el juny del 24,
vam fer el relleu d 'institució del meu rol executiu
per un rol no executiu. I aquesta va ser una
mica la idea. És veritat que després es produeixen
molts canvis, perquè cadascú quan arriba aporta
el seu llibre. I per tant, el seu llibre vol
dir canvis de persones, canvis de cultures empresarials...
que són molt particulars i de l 'estil de cada
persona, i això ho vas veient a la llarga amb
els resultats. En aquest món, desgraciadament,
els resultats són els que compten. Jo explico
moltes vegades que he treballat molts anys en
multinacionals d 'anglosaxones i he portat rols
directius d 'una divisió de negoci a tot el territori
d 'Europa, o del sud d 'Europa, vicepresident
d 'alguna àrea de negoci. Els exàmens eren trimestrals.
Un examen trimestral suspès era targeta groga,
dos trimestrals suspès ho és targeta vermella.
Doncs això, aquest món, és el que va així. Per
tant, els rotats, al final, són els que aporten
la decisió de si l 'estat ha encertat o no. I
amb els dos que fas fora abans, decisió difícil,
no? Perquè, clar, quan fetxes, jo què sé, algú
de màrqueting, al departament de màrqueting,
com que té una capa verdal molt clara que diu,
bueno, aquest noi no encaixa fora. Però, clar,
aquesta persona només la podries fer fora tu.
Correcte. Ningú més podia dir, aquest noi no
encaixa, no? Correcte. I, o sigui, com et dones
compte que... Això no funciona. Perquè no encaixa
bé amb la resta de l 'equip, i per tant l 'equip
et diu, escolta, abans treballàvem d 'una manera,
ara no estem treballant d 'una altra, perquè
els resultats no arriben o canvien les tendències,
i perquè hi ha gent que és molt teòrica i molt
poc pràctica. Llavors hi ha gent que el rol de
consultor és molt fàcil. Molt fàcil, no ho és,
però vull dir que pots tindre idees, pots construir
coses, però després algú ho ha d 'executar. I
la topada amb la realitat és molt important.
Que el que hagis definit t 'encaixi amb la realitat
i l 'has d 'anar adaptant ràpidament en funció
de les seves substàncies. I si no ets capaç de
fer -ho, doncs no funciona. I en aquests casos,
es veia, arriben amb moltes idees, no les implementen
durant uns mesos, grinyola la relació amb la
resta de l 'equip directiu i dius, és que això
no va. El relleu internacional, les empreses
catalanes, i de fet és una cosa que tractem molt
quan quedem amb el Xavi mateix, costa molt. sobretot
potser són empreses més tradicionals que han
acabat tirant més cap a la part de tecnologia,
però sí que és veritat que costa molt, sempre
l 'equip fundador més sènior s 'aferra, diguem,
als llocs executius fins a una avançada d 'edat.
Què has fet tu de diferent per dir no vull arribar
a estar president de CEO de Parlem amb 85 anys
o 90 anys? Per què vas decidir fer -ho? Perquè
jo tinc molts projectes en ment, faig altres
coses. Es va fer massa gran l 'empresa? No, no,
no s 'ha fet massa gran. A mi el que m 'agrada
és construir coses que tinguin èxit. I m 'agrada
fer -ne vàries, no només una. Que tinguis èxit
una vegada no garanteix que l 'hagis de tindre
sempre. això també és important entendre -ho
i per tant quan la companyia havia agafat una
certa inèrcia doncs jo vaig enfocar -me a pensar
en què més podia fer vaig muntar altres negocis
i tenia altres idees en mente de fer altres etapes
i per tant vaig pensar que la meva capacitat
d 'execució no aportaria un factor diferencial
molt més elevat sempre que em pogués quedar amb
aquesta part d 'estratègia que és la més rellevant.
Portar el dia a dia i saber si la botiga de Reus
al carrer Monterol s 'ha de tancar i s 'ha de
traspassar, o si s 'ha d 'obrir una botiga a
Lleida, o si has de treure una campanya nova
amb un paquet de fibra i de mòbil determinat,
doncs aquestes decisions del dia a dia que són
importants i són rellevants, quan les has fetes
durant 10 anys... i tens una certa mida, no tenen
un impacte massa gran. Aquest impacte és la part
més d 'estratègia, de fusions, d 'adquisicions,
de generació de capital, etcètera. Hi ha una
altra part que a mi em generava certa inquietud,
que és el tema aquest de... No sé si hi ha hagut
també una motivació política. És a dir, tu ets
una persona que has parlat molt obertament de
política, sobretot la causa independentista catalana,
i parlem la base fundacional, tot i que tu has
ensuïdat més d 'un cop que parlem en tant que
empresa pot ser sobiranista però no independentista.
clar, després s 'ha anat expandint entre els
territoris tenir una persona al capdavant d 'aquest
projecte que sí que ho podia ser potser era contraproduent
per aquesta causa d 'expansió o no, si aquest
pas al costat també s 'alineava en poder dir,
bueno, posem una persona potser políticament
més neutral o no formar part de l 'estratègia,
això Doncs la veritat és que no. No n 'hem parlat
mai, d 'això. És la primera vegada que algú m
'ho pregunta i no hi he pensat mai. Nosaltres
hem creat una empresa al País Valencià que es
diu Aprop. I Aprop ho va començar fent tot. Aprop
venia de la suma de la compra d 'algunes petites
companyies locals d 'aquell territori que ho
feien tot en castellà. Nosaltres les vam transformar
en companyies que ho fan tot en català. O en
valencià, com en diuen allà, no? I va ser d 'una
manera ben natural. I quan vam anar a Galícia,
la idea era reproduir el mateix model d 'un operador
de telecomunicacions de proximitat. A Galícia,
la companyia que es diu Toxo, que en gallec significa
argelaga, aquella planta que punxa i que té unes
flors grogues i que crema molt bé, doncs la companyia
gallega ens van donar fa dos anys el premi Manuel
Veïres a la companyia més gallega. Déu -n 'hi
-do. Perquè és una companyia 100 % monolingüa
en gallec, no? Per tant, aquest model d 'identificació
de proximitat, d 'identificació cultural amb
algú, és reproduïble no només a Catalunya, sinó
en molts altres territoris, i no només en l 'actual
Regne d 'Espanya, també en altres llocs. Podríem
haver anat a Alsàcia o Sicília, no? Vull dir
que hi ha llocs on això és especialment important
i rellevant per diferenciar -te en un mercat.
Però ningú em va dir mai que haguéssim... de
prescindir de mi perquè tingués una ideologia
determinada que no encaixés amb altres mercats.
No, jo ho dic perquè, clar, em sembla que era
el Mundo o l 'Espanyol, un d 'aquests diaris,
a tu et feien el profiling de l 'empresari independentista,
i clar, això d 'alguna manera, a l 'hora d 'expandir
-te cap a territoris castellans, igual era percebut
com, home, no li compraré res perquè simpatia...
Hi haurà algunes parts d 'Espanya que en tenen
una miqueta més, però generalment a la causa
independentista n 'hi ha més aviat poca. No sé
si això va ser també una cosa que us va frenar
a l 'hora d 'expansionar. No, saps què passa?
Que el mercat de comunicacions global, d 'operacions
minoristes, té un valor de 24 .000 milions d
'euros en l 'estat espanyol, 24 .000 milions
d 'euros, el sector. El català són el votant
de 4 .000. Nosaltres en facturem 50. Ara anava
a entrar en el tam. La reflexió és, convé expandir
-nos o convé accelerar la penetració a Catalunya?
Si al mercat de Catalunya són 4 .000, li treus
els terminals, segurament quedaran 3 .000 llascats
de serveis, doncs un mercat de 3 .000 milions
d 'euros de serveis de telecomunicacions, doncs
és un mercat rellevant. És un mercat bastant
rellevant. Encara no sé exactament les xifres,
però en vol de fond deu fer 500 -600 milions
d 'euros. Però com ho comparteixes? Telefònica,
1 .400. Has de competir contra aquests en el
teu propi territori. Per tant, hi ha molta capacitat
de créixer. I aquí el públic no té un rebuig
cap a una companyia catalana, com parlem. La
idea va ser, anem a fer una prova en altres territoris
per quan surgi l 'oportunitat i veiem si aquest
model és reproduïble. Si és reproduïble en altres
territoris, aquest model de proximitat, el podrem
escalar. I, per tant, la companyia, en el moment
que vulgui sortir, ja tindrà un peu posat, un
model, una prova de concepte exitosa a partir
de la qual podràs anar a buscar més capital per
créixer i expandir -te en altres territoris i
deixar que aquest territori nostre sigui un territori
en el qual s 'extrau riquesa en el nostre sector
per tal d 'anar a generar riquesa en altres territoris
per portar -la cap al nostre. M 'explica't bé.
Et giro la pregunta de l 'Àlex. O sigui, a fora
no és un avantatge? Perquè, diguem que ens veuen
malament i no volem contractar recatalà, però
t 'has suposat un avantatge a dintre? És a dir,
la gent canvia per prestacions, per patriotisme
o per preu? Per patriotisme, almenys al principi.
Has suposat un avantatge a dins? És a dir, ha
sigut un avantatge el fet de portar aquesta bandera
patriòtica a dintre? Això ha canviat, és a dir,
no ho vam fer amb aquesta idea. La idea inicial
de la companyia no era apuntar -se amb això.
La companyia vaig crear jo amb la idea de veure
que hi havia un mercat que volia un producte
que no existia, que era un operador de telecomunicacions
català que tractés la gent de manera natural
i, per defecte, en català. És a dir, el nostre
propòsit era defensar la llengua catalana amb
companyies potents. I una companyia potent de
telecomunicacions, que donava servei a molts
clients, és una idea de defensar la llengua.
Aquesta era la idea inicial. És veritat que durant
una època Que nosaltres no vam provocar el procés,
eh? Vull dir, això va vindre... Va vindre com
va vindre, no? Necessitem estructures d 'estat
i clar, teníem una, vull dir, a part del Barça,
que és el nostre exèrcit, no? Desarmat. Desarmat,
correcte, sí, sempre. Ni un paper a terra. Sí,
exacte. No, però és veritat que durant una època
determinada hi havia un factor que t 'empanyia.
Sí. I hi havia una agrupació d 'empreses que
ens vam... ajuntar per tal de fer accions de
màrqueting comunes i captar més clients. I això
va funcionar molt bé. Això el 2020 ja comença
a anar de baixa, però nosaltres continuem creixent.
Llavors ja creixem per altres canals i per altres
dinàmiques. És a dir, la nostra dinàmica no pot
ser subjecta a un factor extern que no controlem.
O sigui, al principi ajuda. Ajuda, però... Els
principis tenen una caducitat. Si algú és més
barat, potser costa més justificar -ho. El valor
patriòtic es passa per sota del preu. Però això
és més complex. Per què prenem la decisió com
a consumidors d 'agafar un producte? Perquè té
un producte que ens funciona, perquè té una bona
atenció de la client, un bon servei, perquè el
preu és convenient i perquè ens fa sentir contents
perquè encaixa amb els nostres valors. Són les
quatre coses. Hi ha gent que només pot factoritzar
el tema preu. Igual la meva pregunta era quin
d 'aquests passava més. Si realment hi ha un
component d 'aquests que pesa molt, i jo et dic
que el patriòtic pesa molt, hi ha molta gent
que està canviant per aquesta ideologia. Una
iPhone 15, molta gent dirà vull l 'iPhone, saps?
La pregunta és a veure fins quan pesen els valors.
A veure si realment estem votant amb les accions,
també. És molt important que els consumidors
entenguem el poder que tenim per fer canviar
el món. I el món el canviem amb les nostres decisions
de compra. És a dir, els nostres productes són
similars als de la competència. No hi ha massa
distinció. No sé si ells tenen el futbol i nosaltres
no tenim el futbol, però més enllà d 'aquests
matisos, cobertura espectacular, arribada espectacular,
la velocitat espectacular... Després tens el
preu. Els nostres preus no són els més cars.
Els nostres preus estan al mig del mercat. Allò
que en diuen de value for money és un preu correcte.
Llavors, hi ha altres factors com són el servei.
Nosaltres som, per tercer any consecutiu, segons
l 'OCU, l 'Organització de Consumidors Usuarios,
som la companyia que millor atenció al client
dona i que millor servei té. Som el número 1
de totes les companyies de telecomunicacions
de l 'estat espanyol. El número 1 en servei.
I llavors hi ha l 'últim factor, que és el factor
de posicionament de marca, que és aquell factor
que dius, aquí hi ha un valor afegit que ens
agrada, que el nostre pivota al voltant de la
llengua catalana i de la proximitat. Són els
quatre factors els que defineixen la decisió
de compra. Com a consumidor, tu li dones més
pes a un o a un altre. I en moments determinats
del cicle de compra o en moments determinats
de l 'entorn, doncs un factor es potencia més
o un altre. Si hi ha crisi, la part econòmica
creix. Si hi ha abonança, doncs mira més el producte.
Els valors, per mi, han de ser sempre. Jo vaig
a supermercats, als cols no hi vaig mai, per
definició. I a més ho prohibeixo a casa. Jo tampoc
vaig a Mercadona, però... Hi ha llocs on no s
'hi pot anar mai. No, que hi ha certs moviments
culturals. Em sap greu ser l 'únic de la taula
on compra el mercador. No, passa res, Marc. Des
de luego, tampoc defenses la causa. No, però
un segon, et reversionaré la pregunta, perquè
crec que no m 'ha acabat d 'agradar com l 'he
fet. La vull tornar a relacionar. És a dir, sector
estratègic com les telecomunicacions, on sabem
que a les Espanyes això està bastant ben vist,
que el govern o l 'Estat inverteixi en la principal
infraestructura de telecomunicació, La pregunta
repassionada és la gent hi fa servir? Parlem
o no? No. Com que no? No, i ara? No. Seria una
bona manera d 'apujar, no? Sí, nosaltres... Recolzar,
perdó, Àlex. Recolzar, veus? Així no es pot anar
enlloc. Per això no ens poden patrocinar, Marc.
Nosaltres no hem tingut cap... La manera de donar
suport és amb subvencions, que no n 'hem tingut
mai cap. Subvenció de la Generalitat, zero. Amb
clients, no hem tingut mai client de la Generalitat,
cap. Tenim clients d 'alguns ajuntaments en concursos
públics als quals ens presentem i guanyem per
millor prestacions o per millor preu, amb alguns
ajuntaments. Hem de tindre 40 o 50 ajuntaments,
però no la Generalitat. I després, amb préstecs,
que de préstecs sí que n 'hem tingut algun de
la Generalitat, vam tindre un d 'un milió d 'euros
fa temps, a través del 2016 o 2015. Era un préstec
que pagàvem un tipus d 'interès del 5 % quan
aleshores se 'ls pagava un 1%. Tornillos Martínez
també l 'hi donen no els ho van donar per si
parlem no volia agafar un Enissa potser un Enissa
no el donaven no, Enissa no ens l 'han donat
mai ens hem presentat sempre i hem anat passant
els passos més que arribat als consells d 'administració
d 'Enissa no sé per què no hi era no sé per què
no hi era però sempre caien al final passaven
les fases tècniques i caien al final. Estic curiós,
perquè l 'enissa un dels requisits és respirar,
i poc més, i després això ja... Excepte si dius
parlem telecom, que aleshores els requisits canvien,
suposo. A nivell cultural, perquè tu particularment,
però també a nivell d 'empresa, el tema de la
llengua l 'heu tractat molt, i fa moltes iniciatives,
el Xavi ens ho va explicar, i de fet en alguna
d 'elles també el tema del Girona... Has sponsoritzat
aquest podcast? No, però nosaltres tractem el
català perquè el Marc parla un català d 'àper
diagonal, i clar, diu coses com des de luego
i bueno, i totes aquestes històries. Què vull
dir? Tinc una teoria sobre això. El meu cervell
no compartimenta bé les llengües. No tinc com
una membrana molt estanca. Hi ha gent que això
ho té molt clar. Compartimenta molt bé les llengües
que parla, però la meva membrana és superpermeable
i es confonen. I per això dic aquestes tonteries.
De veritat, sempre m 'ho diu i alguna vegada
l 'he d 'encarrebatre. Estratègia cultural. A
nivell d 'expansió, això que has dit, territori
València, Galícia, no sé si heu fet alguna altra
incursió, però imagino que el dia que aneu a
obrir algun tipus Parlem al Bacete, també haureu
d 'emparar -vos de la realitat cultural, ja sigui
per l 'adquisició d 'alguna empresa o per la
creació d 'un equip local, etcètera. Miquel Montoro,
famós youtuber mallorquí, que va arribar a un
punt, el de Sesteronges, el català mallorquí,
va arribar a un punt en què va fer el contingut
en castellà perquè així llega a més gent. li
va sortir, com es diu en català normatiu, el
tiro per la culata, i va haver de recular. Vosaltres
heu tingut alguna pífia a nivell cultural, alguna
cosa que digués, ostres, això va ser arriscat,
o una mala decisió que no hagi transcendit, que
puguis compartir? No, la veritat és que al començament,
quan vam fundar la companyia, fins i tot algun
dels socis ens deien que si ho féssim tot en
català no arribaríem a tothom. i que per tant
que fer una companyia monolingüe ens impediria
fer negoci però va ser i jo vaig dir que no que
ho havíem de fer així o per exemple nosaltres
vam fer un anunci que parlava sobre la llengua
amb una campanya amb una música molt maca i vam
fer un anunci que el vam doblar amb quatre versions
del català el català septentrional del rosselló
amb català de Mallorca i amb català del País
Valencià i amb català de Barcelona. Quan vam
fer aquest anunci tothom em va trucar que...
Que no el volien emetre a TV3, que no el volien
emetre, que la companyia... L 'agència de màrqueting
ens recomanava no emetre 'l, la televisió ens
recomanava no emetre 'l, tothom ens recomanava
no emetre 'l i al final jo vaig dir aquest anunci
s 'emet perquè a mi em sembla que s 'ha d 'emetre
i s 'ha acabat la pel·lícula. Per què no el voldrien
emetre? Tens les raons o no ho sabràs mai? Sí,
els sonava que emetre amb altres accents que
no fossin el català central els sonava a coses
estranyes, ridícules i no ho sé. ja té comarques
però fer un anunci comercial ningú n 'ha fet
un anunci comercial amb accent de Mallorca o
de València i llavors nosaltres en fèiem un que
era el mateix anunci però repartit en quatre
versions diferents ho trobo bastant curiós perquè
és d 'aquestes coses que no s 'acaben d 'explicar
mai al final del tema de política però justament
em va molt a joc amb la pregunta que t 'anava
a fer que és el del principi, quan deia les limitacions
autoimposades creem una empresa que tu dius que
no és intencional però hi ha una part que el
color groc, la identificació amb la causa hi
havia una certa tangencialment, o hi havia un
solapament amb un moviment polític que es percebia
malament des d 'Espanya, perquè si no hauríeu
tingut una anissa per dir alguna cosa, o vau
causar algun tipus de picó en entitats polítiques.
Després hi ha el tema aquest que fos una empresa
monolingüe. Jo sempre dic que una empresa que
s 'autoimposa aquestes limitacions, i tot i així
li va bé, és que té un bon papino d 'empresa.
En aquest sentit, quines altres autolimitacions,
tipus de convicció... o a nivell empresarial,
o que diguis jo que és el principi, ara no me
'n recordo la història de finançament que teniu
vosaltres, però vull dir, hi ha empreses que
diuen, no, no, nosaltres anem més lents, però
no volem finançament extern. És una altra limitació
autoimposada. Quines més en vau tenir? La veritat
és que les limitacions venen molt derivades del
tema del capital, però no ens les vam autoimposar.
És a dir, sempre la visió que tens és... Per
créixer necessites capital. Per expandir un negoci
has d 'obrir botigues, has d 'obrir nous canals,
els canals són deficitaris sempre per definició
al començament, si vols créixer has d 'invertir,
i per tant això sempre ha sigut un problema.
Llavors això, l 'autolimitació era intentar evitar
la dilució dels socis fundadors, en aquest cas
de jo, de mi mateix, no? Era la cosa més important.
És a dir, l 'important és fer una cosa gran...
i encara que tu vagis perdent quota, però perdre
el mínim possible durant el temps que vas creixent.
Per tant, acompassar, equilibrar aquestes dues
coses és important. Nosaltres fèiem ampliacions
de capital d 'un, dos milions d 'euros al començament,
i eren ampliacions de capital que jo em deia
com tirar aigua a l 'olla roent. Has d 'explicar
aquesta expressió perquè jo no la conec. No,
és una... Imagina't que el capital és amb una
olla, llavors... comences a cremar els diners,
no? Burning the money, que és el que es diuen
habitualment en emprenedoria, doncs tu comences
a cremar els diners, fiques foc a l 'olla i fas
inversions, obres botigues, fas un sis de la
campanya, comences a captar diners, comences
a captar clients, però, esclar, el retorn de
la inversió no és immediat. Llavors, tu un dia
t 'acostes a l 'olla i dius, ostres, no hi queda
aigua, no hi ha capital, s 'ha cremat tot. Llavors
dius, i ara què fem? Doncs el que fas és dir,
ostres, el proper mes jo no cobro el sou, intentarem
reduir, parles amb els treballadors, i si us
reduïu el sou durant tres mesos, un 30%, intentes
fer una amplióça capital, llavors fas una amplióça
capital, arribes amb el teu covell d 'aigua,
el tires a l 'olla, que encara és el foc, que
està roent, el tires, i quan tornes a mirar,
al cap d 'uns dies, dius, l 'aigua ha tornat
a marxar, l 'hem de tornar a posar, no? O sigui,
creixes car. Creix acceleradament, és car. Per
tant, la immensa majoria de les companyies de
start -ups acaben en mans de fons d 'inversió,
que són els propietaris del deute. I això és
el que et posa les restriccions màximes, perquè
una màxima que acabes d 'aprendre és que al final
els creditors... són els que acaben marcant el
destí de la companyia. Llavors, la funció d 'un
emprenedor o d 'un fundador és equilibrar aquestes
dues balances per tal de no quedar -se sense
la propietat de la companyia i intentar que alhora
la companyia vulgui créixer a prou velocitat,
que és funció del capital. És aquest equilibri
que és l 'autorrestricció màxima que ens hem
anat imposant. Marc, tu tens una sèrie de preguntes.
No tens secció avui, però si vols disparar...
No, era abans que tanquessis la secció de les
cagades, perquè li volia preguntar -ho del Peyu.
Què va passar amb el Peyu? Jo no escoltava la
sotana, però la vaig haver d 'escoltar perquè
el passat episodi va venir l 'Andreu. I em van
dir, escolta't l 'episodi del Peyu. I l 'episodi
del Peyu, en l 'episodi de la sotana, deia...
Què deia? Com que ell abans... Era l 'espònser
de Parlem, però llavors va haver -hi un silenci
a la taula molt gran i va dir, no, però és una
altra, i és el que esponsoritzava una altra companyia.
Que tenim la història d 'això, no? Perquè a mi
em va quedar i li vaig dir a l 'Àlex, tate, li
preguntaré a l 'Ernest que s 'ho cuido a sobre.
Home, amb el Pey vam parlar al començament i
m 'ha rebut que ell tenia una masia a Montanyola,
un lloc així, pot ser? Sí, sí, allà on les cabres.
Té una masia a Montanyola i ens va demanar si
li podíem portar fibra a la masia i vam intentar
fer un acord amb ell i vam fer un patrocini d
'un programa que feia d 'història, si no m 'equivoco.
Un programa de... El del búnquer, no? No, el
del búnquer, com es deia, que explicava història.
imagineu -la feia episodis històrics del Jaume
I que arriba amb el seu estil tan particular
llavors doncs aquell patrocini es va acabar i
la història va quedar allà i després amb el temps
una altra companyia l 'ha recuperat amb ell com
a emblema aquestes coses passen va sonar com
que va sonar com que els de Parlem no eren prou
catalans de veritat és el missatge que va transpirar
Hi ha molta gent que ens diu que parlem del prou
català. Ara hi ha la narrativa aquesta. Suposo
que des de la part en què veneu a part de l 'empresa,
capital estranger, però vull dir... Quina part
de l 'empresa? Inversió. Nosaltres, com a llacotitzar,
tenim 1 .500 accionistes. Jo no sé on són els
accionistes. Però el que sí que sé és que el
50 % del capital, que són 4 accionistes, són
tots catalans. i la resta no els hi pregunto
però n 'hi ha molts que són catalans però una
companyia cotitzada la visió és diferent i l
'important, què és una companyia catalana? la
que té el seu centre de decisió a Catalunya i
que pren les decisions pensant en una cosmovisió
catalana doncs d 'això parlem una companyia catalana
és la que només treballa a Catalunya una companyia
catalana és la que només té capital català una
companyia cotitzada té sentit això? que només
tinguis capital català, del que és important
és que tinguis el control i el centre de decisió,
no? Clar, si no, és més autolimitar -te encara,
no? Llavors seràs més petit. Clar, exacte. Llavors
acabes a mans dels bancs. Exacte. No, si el projecte
no és viable, al final has d 'acabar venent i
potser no surt precisament per això, no? Jo és
que de l 'episodi del Peyu em vaig quedar amb
allò que havien fitxat el Barça volia fitxar
son pare. Però el seu avi no va voler, no li
va dir mai res fins que es va morir i llavors
es van assabentar els d 'allà al poble. Hòstia,
el teu pare l 'havia fitxat al Barça. Diu, cabron,
no me n 'havia dit mai res. Ara seria fill d
'un futbolista. Ja està, cadascú es queda amb
coses diferents, podria dir. Em vas comentar
abans el tema del finançament i una part molt
important, una pregunta que sí que m 'agrada
fer sempre és quants cops heu estat a punt de
tancar l 'empresa? Tres. Tres. Pots explicar
per què? Doncs per falta de finançament. Falta
de finançament, sí. Que la olla està buida, no?
Bueno, ja està buida. I com ho has salvat? Doncs
mira, una vegada me 'n recordo més... quan tu
fundes una companyia i comences a créixer i s
'atacaven els diners perquè els has cremat i
ja no n 'hi ha l 'olla, és dur i de vegades et
lleves amb la impressió de dir ara com dimonis
pago les nòmines d 'aquest mes, no? Com ho fas?
És molt difícil, no? I alguna vegada hem hagut
de fer ampliacions de capital cuita corrents
entre els socis i per tapar forats, no? Alguna
altra vegada me 'n recordo que en un conseller
d 'administració em va dir, doncs, si això no
tira, el més que bé tanquem i s 'ha acabat, noi.
I això ho han dit al conseller d 'administració.
I jo he dit, bueno, doncs el més que bé tancarem
si no trobo res. Llavors, espavila't, corre i
vés a buscar solucions per no tancar. Durant
el 2017, 2018, nosaltres el 2017 o el 2016 vam
tindre un petit prèstec de... d 'avança, que
es deu de la Generalitat aquest préstec que tornàvem
al 5 % i, per exemple, recordo que estàvem en
una situació d 'aquestes molt fumudes que se
'ns acaben els calés vam haver de fer una ampliosa
capital i hi havia unes condicions en el préstec
que necessitaven una condonació o un permís d
'avança i hi havia el 155 i allà ningú decidia
res. Era l 'any 2018, l 'abril del 2018. Llavors,
clar, nosaltres vam estar en una situació d 'estar
a punt de tancar perquè no podíem posar més diners
dins de la companyia perquè veníem amb unes condicions
econòmiques superiors a les d 'abans, no? I va
ser una altra vegada que vam tornar i, doncs,
si això no s 'ha arreglat així, doncs això també
tancaràs, no? Llavors, parlant amb els advocats
d 'abans, parlant amb... I al final, doncs, ho
vam resoldre per l 'últim minut perquè algú que
va dimitir el cap de poc va prendre la decisió,
que era el secretari d 'Indústria, en aquell
moment, el secretari d 'Empresa, perdó, que va
dir, bueno, això me 'n faig càrrec jo, després
de molt fer voltes, això ho vam tornar a salvar
a l 'últim minut. Hi ha moltes situacions d 'aquestes
a l 'últim minut en què estàs a punt de deixar.
I més, en una infraestructura crítica d 'aquestes,
tipus, a veure, no diria que té risc sistèmic
com la banca o coses d 'aquestes, però per allò
que veig, hi ha com... molta facilitat de fer
una trucadeta i dir a veure si m 'ho pots arreglar,
això, no? Això passa o no passa? La trucada la
pots fer, però no et fan gaire mai cas. No et
fan cas, eh? No, perquè hi ha molts equilibris
dintre dels organismes. Tens els anàlisis de
riscos. els de perspectiva. Per tant, a les companyies
grans o als bancs han de tindre dos o tres analistes
que tinguin una opinió compartida que allò és
solvent. Al final, qualsevol companyia el que
necessites és solvència. Si en generes prou caixa
per poder repagar el teu deute o generes prou
caixa per refinançar el deute quan el deute venci.
Els venciments del deute que són importants.
Si el deute vens d 'aquí 10 mesos, tindrem prou
caixa d 'aquí 10 mesos o no en tindrem? Tindrem
algú que substitueixi el creditor actual per
un altre? Doncs això, el creditor nou que vingui
dirà, ensenyem el teu pla de negoci. Estàs generant
caixa o no estàs generant caixa? Podràs repagar?
Ets solvent? Les preguntes sempre són les mateixes.
Llavors, si tu dius, no, és que estic creixent
molt, he comprat companyia i t 'has embolicat
amb un creixement accelerat, de vegades, doncs,
aquest creixement accelerat et porta a haver
de parar. de manera sobtada. És que t 'has fotut
en un bon merder, eh? Vull dir, o sigui, en el
sector em refereixo, saps? És a dir, en el...
O sigui, perquè pel que em sona de... del que
m 'he documentat de... de la història de Parlem,
no tenies un bac en telecomunicacions molt gran,
a part de ser enginyer de telecomunicacions,
però no venies de, no ho sé, de ser un consultor
de Nokia o de Telefònica. Vull dir, que quan
et vas tirar a la piscina... Però quan et vas
tirar a la piscina no eres com un històric del
sector, com si diguéssim, de les telcos. De fet,
jo no en tenia ni idea, el sector. El meu punt
és, per què no vas muntar, m 'ho invento, endollem,
per dir alguna cosa, una companyia energètica,
en lloc de Parlem. Va haver -hi alguna cosa que...
perquè és un bon merder ficar -se en telcos a
Espanya jo no havia treballat mai en el sector
de telecomunicacions havia treballat amb fabricants
d 'equips que venien equips a operadors o equips
a empreses però no en sector consum però la idea
em va vindre un dia que estava en una fira a
Madrid l 'any 2012 i era una fira de telemigracions
i hi havia tot d 'operadors mòbils virtuals de
l 'època i cap no era català i jo estava amb
un amic meu que havia estat treballant per AENA
en aquell moment i li vaig dir si fundo era en
Madrid i li vaig dir oye José, ¿y si fundo una
compañía catalana? I em va dir, sí, home. Ah,
sí, amb aquest accent. Amb aquest accent, li
vas dir, sí. Bueno, era l 'època dels masmòbils,
PP Fons, doncs vam començar a sortir amb bolets.
I el José em va dir, te echo una mano. Hòstia.
Llavors vaig començar així, vaig començar a fer
el PowerPoint, en el tren de tornar cap a Barcelona,
i amb aquell PowerPoint vaig estar visitant 50
possibles inversors, i d 'aquests 50, un i mig
em van dir que sí. I així va començar la cosa.
Per què? Perquè veus una oportunitat. Per què
fundes una companyia? Perquè veus una oportunitat,
tens una idea i creus en aquesta idea i fas el
màxim per tirar -la endavant, amb determinació.
No hi ha més. Però si en un món paral·lel, aquell
cap de setmana, en lloc d 'anar a una fira de
telecomunicació on estan basant atractors, muntes
el nou John Deere català... Poder sí. Una decisió
molt serendípia, pel que veig. Sempre hi ha aquesta
part de serendipity. Sempre. Al final, tens una
experiència, tens un background, tens una planificació,
tens unes teories, com fer un pla de negoci,
totes aquestes coses, la formació la tens. Però
les idees et venen un dia i les idees no valen
res si no les executes. Això ho deia l 'Edison.
Una idea sense execució no val res. I l 'important
és que vegis que aquestes idees pot funcionar
i te 'n surts endavant. Jo he intentat fundar
15 companyers. N 'he acabat fundant 7 o 8 i parlem
és que funciona millor. Però... Si no proves,
si no s 'arrisca, qui no s 'arrisca no pisca,
no? Que això ho dèiem una hora ja, però... Directament
o indirectament? O sigui, jo me 'n recordo que
l 'Anselm ho coneix a parlar... Per l 'entorn
start -up, vull dir, no sé si és intencional
o no, però clar, vosaltres esteu al mateix edifici
que ITNIC, que ja tenia un ecosistema, no sé
si vosaltres teníeu relació o era purament casual
que les oficines les vau agafar allà i punto,
no? Però vull dir, també va coincidir en l 'època
aquesta, doncs el 2014, que va haver -hi, jo
vaig fundar Mars Base el 2014 i també era com
una gran època de fundació de moltes empreses
tecnològiques. Us vau beneficiar d 'estar relacionats
en aquest entorn o no hi vau ser gaire? Perquè
de tant en quant sortíeu a les newsletters de
start -ups i em sorprenia que una empresa en
teoria més tradicional aparegués allà, no? Vull
dir, en un entorn que és més tot en anglès, que
és més sàs i tot això, aparegués una telco, era
una miqueta estrany. Mira, quan jo vaig iniciar
la idea el 2012 el que em vaig adonar és que
no tenia ni idea del sector telco ni del sector
emprenedor. I a més jo havia passat molts anys
vivint fora de Catalunya. Vivint de dilluns a
divendres, eh? Dilluns a Londres, dimarts a Roma,
dimecres a París i fent més voltes que una baldufa
durant 15 anys. I en el moment que també al cap
de la idea vaig dir, ostres, primer m 'haig de
realar en el territori i haig d 'entendre una
mica com funciona aquest sector. En aquell moment
el Mobile World Congress s 'acabava a tornar
a Barcelona, a tornar al 2010, si no m 'equivoco,
i una part del valor afegit per tornar era la
creació d 'una cosa de Barcelona Mobile Capital.
La Capital era un concepte d 'intentar crear
una organització que... que accelerés la generació
de start -ups i fes que Barcelona fos una ciutat
atractiva per a les start -ups. Llavors jo vaig
entrar en aquell projecte, vaig entrar treballant
allà, i de fet em vaig encarregar d 'una cosa
que em deien M -Hub, que era la generació de
start -ups i de crear ecosistemes de start -ups
a partir de la Mobile Capital. Per anar al començament
jo vaig estar treballant allà uns mesos, 11 mesos.
Coneixem molt tota la part emprenedora que hi
havia de start -ups a Barcelona. i conèixer molta
gent, conèixer els operadors, conèixer el capital,
i vaig estar allà 10 o 11 mesos fins que vaig
dir, bueno, ara crec que ja en sé prou com per
crear la companyia. Crec que queda relativament
poca estona i tenim bastants temes. Deu quedar
moltes coses al tintero, però... Queda la pregunta
a l 'audiència, queden coses, eh? Sí, sí, queden
coses. Ho dic perquè, clar, tenim aquí Colmados
Murria, el projecte d 'Aretat Mascorubí, 1279.
Va, parlem de vins, parlem de vins. Abans d 'això,
si de cas, passem a... Què és això? Bé, doncs
la meva secció, saps? Jo, home! En català, doncs,
sempre està bé, no? Ja està, sempre una miqueta
de... Podem tirar la pregunta d 'una convidada,
una de les convidades anteriors? Ernest, estimat,
amb moltíssima il·lusió et trasllado a aquesta
pregunta. Sisplau, comparteix amb tots nosaltres
un aprenentatge que hagis fet com a empresari
que volguessis compartir per tal que ho puguem
incorporar d 'alguna manera a tots els que estem
en el món empresarial i econòmic i puguem aprendre
d 'aquest aprenentatge que has fet. Moltíssimes
gràcies i t 'envio una abraçada molt forta. La
reconeixes, suposo. L 'Anna, l 'Anna Gené. Home,
hi ha una cosa que a mi em té sovint. Si voleu
fundar una companyia, no la fundeu amb la idea
de fer diners. Per crear una companyia l 'heu
de fer amb la idea de tindre una bona idea, tindre
una fortíssima determinació d 'executar aquella
idea i aprendre que cal anar pivotant, ara en
diem pivotar, aquella idea en funció dels canvis
de l 'entorn. És a dir, flexibilitat, determinació...
i idea. Però no la feu amb la idea de fer diners.
Fer diners curt plaç o llarg plaç? Que el llarg
plaç no hauria de fer, diguem, no? O no? Home,
una companyia que no fa diners no és sostenible.
Si creu una companyia amb aquest sector, amb
això, fracàs segur. Parlem d 'aquests altres
projectes que tens tu, perquè tu has dit que
ets una persona de moltes inquietuds i que volies
fer altres coses. Fa ja molt de temps que estàs
involucrat amb els colmades Murri, amb el projecte
de vins. Quina és la motivació per fer salts
tan... No immediats, no? De dir, ostres, fico
això, amb un negoci tipus restaurant a Barcelona,
el sector vinícola, o del podcasting, comença
pel que vulguis. Poc relacionats, diguem. Bueno,
poden tenir dinàmiques, però per quin vols començar?
Mira, començarem cronològicament. Jo vaig començar
amb el Bon dels Vins el 2013. A mi m 'agrada
molt, m 'agrada el vi. I jo soc de Barcelona,
fill, net i vestet de barcelonins. Però sempre
des de petit, des de fa tres generacions, estivejàvem
al Baix Penedès. El meu sogre més era al Baix
Penedès, era del Vendrell. Nosaltres estivejàvem
a Calafell. I per tant sempre veia les vinyes
per allà, no? I m 'agrada molt el vi. I un dia
el meu sogre em va dir que hi havia un parent
seu que es venia, un amic seu que es venia a
unes vinyes en una població que no coneix ningú,
que es diu El Pla de Manlleu. El Pla Manlleu
és a la part alta del Penedès, a la serra del
Montmell, i ho vaig anar a veure i em va agradar
molt el territori. I llavors me 'n recordo que
vaig tornar a casa i vaig dir a la meva dona,
mira, he vist allà unes vinyes i ara està pensant
en què puc fer, em puc comprar un... enviar -me
el cotxe o comprar -me unes vinyes. I la meva
dona em va dir, home... compra't un cotxe. O
sigui que té el rang de preu, eh? Vull dir, està
bé. És just la conversa que la teva dona volia
tenir aquella nit, eh? Segur, segur, segur. Total,
no li vaig dir res més i al cap de... I no vas
aparèixer amb cotxe, no? I un dia estava el Vendrell
en el notari i li vaig dir, escolta, et truco
perquè m 'estic comprant unes vinyes. I em va
dir, però què fas? No en tens ni idea? No, no
en tinc ni idea. T 'arruïnaràs? Potser sí, no
ho sé, però em ve de gust. Tinc 50 anys i em
ve de gust fer -ho. I llavors vaig comprar les
vinyes. T 'has arruïnat? No, però gairebé, perquè
el món de la viticultura i de l 'agricultura
és un món nefast per fer diners. Per què ho faig?
Perquè m 'arregla el territori, perquè em dona
una altra visió d 'anys. Nosaltres, per exemple,
jo tinc les quantes hectàrees, algunes eren de
bosc, que havien sigut vinyes anteriorment, les
hem recuperades, això vol dir talar els arbres,
rompre la terra, tornar a plantar, formar la
vinya, baramar durant un període... Què vol dir?
Que des que tens la idea o comences a fer alguna
feina fins que tastaràs aquell vi, poden passar
entre 5 i 8 anys. Per tant, són decisions que
has de prendre a llarg termini. En canvi, en
telecomunicacions, tu pots dir, mira, traiem
demà aquesta oferta de fibra i mòbil i veuràs
com això és immediat, no? I a mi em dona, o em
dona, sobretot, molta calma quan tenia un problema,
parlem, agafava el cotxe, m 'anava al Pla Manlleu,
allà hi ha una zona magnífica amb una ermita,
la finca és del 1279, el primer document que
l 'esmenta. una zona templera, i llavors allà
sents la força talúrica de la terra, la vinya,
mentre tens l 'ermita al costat, i els problemes
es relativitzen. Penses com vivia aquella gent
al segle XII, al segle XIII, com tot allò ha
anat evolucionant fins ara, i dius, bueno, calma.
I això dona molta calma. Colmados. Doncs mira,
és una idea similar. Com us he dit abans, jo
soc barceloní. El Colmado Murria existeix des
del 1898. Un any abans que el Barça. Sí, correcte.
I el Colmado Murria, doncs, jo n 'era client,
perquè visc allà al barri, a la dreta de l 'Eixample,
hi anava sovint, i durant la pandèmia estava
el Joan Murria sol, allà amb la porta tancada,
i un dia li vaig dir, escolta, Joan, què em faràs
d 'això? No ho sé, jo soc gran. Clar, a mi em
servia greu que allò es convertís en una botiga
de venda de carcasses de mòbils. Llavors li vaig
dir, Joan, fem una cosa, fem alguna cosa per
reconvertir -ho. Tampoc en tenia ni idea, i vaig
buscar algú, que era en aquest cas el Jordi Vilà,
un cuiner conegut i reconegut, i dic, dona'm
un cop de mà, Jordi, algú que portés les operacions,
i vam transformar el culmà d 'un restaurant.
I ara, doncs, és un culmà d 'un restaurant, i
on es menja cuina catalana, producte de proximitat...
I també una altra cosa, que també ha requerit
una inversió important, en reformular, en adaptar,
en llançar, però que ara, mira, des de fa uns
quants mesos, doncs mira, ja no hi haig de posar
diners, ara fins i tot en trec algun. Ostres,
bueno... Per tant, funciona. Però la idea era
preservar una cosa que ens fa singulars a Barcelona
i a Catalunya. I com va ser la conversa amb la
dona aquest cop? Sí. Delicada, també, eh? No,
saps què passa? Hi ha quatre o cinc decisions
importants a la vida, a prendre -les, i aquestes
les ha de prendre una persona sola. A casa no
es va consultar, eh? Va ser vinculat. Ja no em
trobis més si no és pel cotxe, saps? Si no és
pel cotxe. Hi ha decisions que són importants
a la vida i les has d 'aprendre tu sol. Les pots
compartir amb altres, però la decisió al final
és teva. Perdó. I l 'última que em queda, perquè
volia dedicar -li uns minutets a això, és el
tema del podcast. De fet, és que jo ho sé perquè
m 'ho va dir en primícia l 'Anna Gené. De fet,
començant per la Mella, em va dir, ostres, una
persona que hauries de portar a foc a terra.
és l 'Ernest, perquè està... No em va dir que
estaves muntant un podcast, però em va dir que
estaves muntant alguna cosa de comunicació i
tal, un projecte personal, i clar, de cop i volta
ja surts amb aquest podcast que ens expliques
quin és l 'angle, i et surts amb el Janís Roca,
amb el Pep Martorell, si no recordo malament...
i l 'Anna Jané, entre altres coses, que no sé
si aleshores ja havíeu gravat l 'episodi o no.
Quina és la intenció del podcast, a part d 'ajudar
a contribuir a poder parlar de negocis i de coses
interessants en català? Aquí s 'entrem molt més
en tecnologia, però jo pel que veig, el tipus
de convidats i convidades que portes pot ser
un ventall molt ampli, no? Mira, la idea era,
si faig de president executiu... haig de fer
coses que retornin un cert valor a la societat,
perquè ja no estic amb el dia a dia i, per tant,
tens temps. Aquest era el pensament. I, per tant,
què puc fer? A part de fer moltes coses que fem,
el colmado, els vins, els patrocinis diversos
com el vostre i tot això... Aquest ja no et dóna
feina. Sí, aquest no et dóna gaire feina. El
que sí que podíem fer era repensar el país. A
mi hi ha una cosa que em preocupa molt, que és
Barcelona i Catalunya i el Barça. Perfecte. Anem
alineats. coses que em preocupen molt i per tant
volia repensar tot això i a veure com puc contribuir
que la gent també ho repensi de vegades vivim
en un territori en què hi ha un cert tipus de
pensament únic que ens porta a parlar dels mateixos
temes des del mateix angle i el que volia era
canviar l 'angle de visió per repensar -los d
'una altra manera i el prop que se 'ns diu l
'altre endemà és la manera d 'imaginar el país
que podíem tindre d 'aquí uns quants anys si
el planifiquéssim. Jo he estat, per exemple,
a Corea del Sud. No si el deixéssim en mans dels
polítics. És que no s 'ha de deixar en mans dels
polítics. No, ja, ja, aquest va ser un gran error.
La democràcia no consisteix a votar cada quatre
anys i que hi hagi una elite que es dediqui a
decidir coses. La democràcia és controlar cada
dia el govern, i això és la democràcia participativa.
L 'altre és el sistema representatiu, que en
diem democràtic, però... Jo crec que la democràcia
en té por. Volia repensar això, i per tant vaig
convidar gent del món de la tecnologia, de l
'economia, de les empreses, i per exemple amb
l 'Anna Gené vam parlar de l 'habitatge. A mi
em preocupa l 'habitatge a Barcelona perquè els
meus fills... Això no havia passat mai, és culpa
meva. Els meus fills em diuen que els costarà
molt trobar un pis a Barcelona i si és un territori
d 'èxit, ens portem l 'Anna Gené que ens expliqui
quines polítiques han fet públiques, per què
s 'ha deixat d 'invertir amb la generació, com
l 'oferta i la demanda de qualsevol mercat afecten
a l 'habitatge, o portarà el Pep Martorell i
parlar del fenomen del Barcelona Supercomputing
Center, de la... generació de companyies d 'allà
o parlar, portar el geni Roca i parlar de tot
l 'entorn del català a internet i totes aquestes
coses és una manera de fer que la gent intenti
repensar coses que no encaixin ben bé amb la
inèrcia política en què vivim. De fet, una de
les coses que jo comentava amb el Marc, que clar,
vull dir, el podcast independent en català existeix
des de fa relativament poc, fet amb qualitat.
Hi ha alguns podcasts que són molt antics i que,
com dic jo, estan gravats des de rentadores i
realment no han transcendit cap al gran públic,
precisament perquè s 'estenden molt malament,
i una de les maneres de demostrar autoritat és
també tenir uns acabats bons. Si has de competir
amb el podcast de RAC1 i de Catalunya Ràdio,
collons que s 'escolti bé, el contingut pot ser
molt interessant, però si no s 'escolta bé...
no arribaràs enlloc. I aleshores, una de les
coses que sí que passa a nivell de negocis en
castellà, que ja s 'ha format aquest cercle de
persona que va a un d 'aquests podcast i acaba
passant per tots aquests. En castellà tenim el
podcast d 'Itnik, el de Keyfan, el de Seed Rocket
i tres o quatre més, que hi ha una persona i
ja més o menys veus que va passant per tots aquests.
I és una manera de validar si aquesta persona
té una certa autoritat dintre del sector. En
català això encara no existeix, comença a existir.
però no està molt unificat, perquè el mateix
et passen per un podcast com pot ser el de la
sotana i parlant de futbol, però clar, hi va
gent molt rellevant de tots els sectors, potser
perquè no tenim encara aquesta capilaritat especialitzada,
és a dir, el cercle de podcast en català independent
serem el teu, el nostre i tres o quatre més,
no? El d 'esport seria la sotana i tres o quatre
més, el de música són aquests altres, no? Tu
creus que amb iniciatives com la teva, com la
nostra, sumant forces sí que podríem arribar
a tenir aquest cert de dir, ostres, hem de fer
el pastís més gran, no? Perquè en realitat abans
inclús ho hem plantejat com, hòstia, no seria
competència? Jo crec que al contrari, no? Perquè
és que tenim audiències molt diferents que, sumant
-les totes, podríem fer una miqueta de trasbàs
de mitjans tradicionals cap al podcast independent
i que tinguin una altra visió menys... dirigida,
no?, en aquest sentit. Absolutament. Si hi ha
poca gent que faci un podcast, aquest mercat
del podcast no existeix. Per tant, si n 'hi ha
molts, llavors existeix un mercat. I la gent
ja buscarà, de manera natural, podcast en català
que parlin de negocis, o de futbol, o de no sé
què, perquè hi haurà un mercat. Ara no. Per tant,
primer s 'ha de crear el mercat. Jo crec que
existeix realment la demanda que la gent vulgui
sentir parlar. de coses, no només en l 'idioma
nostre, sinó també vistes des d 'aquí i perpensades
per la gent d 'aquí. Jo crec que això també és
molt rellevant. És a dir, que no ens pensin des
de fora, que no ens diguin des de fora el que
hem de dir, que no parlem des d 'aquí amb visió
global només, sinó que parlem des d 'aquí amb
visió local per la gent d 'aquí que pugui emprendre
coses d 'aquí no gaire. Aquesta és una mica la
idea. Ja, última pregunta, perquè ens estem quedant
sense temps. Què podem esperar de Parlem i de
tu en aquest? en aquests anys propers, començant
per 2026, que és un any que arriba molt atropellat,
molt accelerat per la IA, però quins són els
grans canvis que ens esperen i què podem esperar?
Què ens pots avançar? Si has de dir que et dedicaràs
a la política, diu -ho a quin primici. Sí, exacte,
perquè tindries el nostre vot, almenys el meu.
Si us digués que em volíeu dedicar a la política,
us demanaria, sisplau, que em féssiu desdir de
seguida, perquè no és el president del Barça.
Mira, això sí que m 'agraeix, això sí que no
ho descarto, si no tinc el Barça en algun dia.
Si puc contribuir -hi, si no puc contribuir -hi
i hi ha gent que ho fa millor, rai. Això rai.
Però, mira, això ho has dit tu. Vivim un canvi
tecnològic brutal amb les IAS. El problema, i
és un canvi tecnològic disruptiu, molt accelerat,
que equival al de la... de la primera revolució
industrial, però molt més accelerat. Un parent
de la meva dona, que era de Vendrell, se 'n va
anar a una fàbrica a Anglaterra durant una època,
tenia un taller manual, va veure com li tallava
una mà a un treballador i va continuar amb el
seu taller manual, va desaparèixer. Aquesta reflexió
jo me la faig sovint. La IA ha vingut per quedar
-se, per accelerar els canvis i perquè la gent
puguem treballar molt millor prenent decisions
sense fer reines repetitives i reiteratives que
les pot fer una màquina treballant 7 dies a la
setmana 24 hores. Per tant, la meva obsessió
ara és accelerar els canvis fent servir la IA.
però no amb sitges aïllades dintre la companyia,
sinó amb orquestradors de negoci que puguin recombinar
les coses amb agents i superagents d 'aire que
ens facin optimitzar tots els processos de negoci,
de manera que la gent dintre la companyia es
pugui dedicar a decidir i a pensar les coses,
més que no pas a fer feines repetitives, reiteratives,
que no afegeixen valor. Però totes aquestes feines
s 'han de fer fora. I jo crec que això és molt
accelerat. Nosaltres aquí, com que ja ni fabriquem
xips, ni fabriquem els LLM, ni tenim gairebé
capacitat de computació. El que sí que podem
fer és aplicar tot això per millorar moltíssim
la productivitat i la competitivitat. El que
més em preocupa en aquests moments de Catalunya
és la manca de competitivitat, la manca de productivitat,
l 'estancament del PIB per càpita, que som més
gent i generem la mateixa riquesa que abans per
càpita i, per tant, no ens estem fent més rics,
sinó que ens estem empobrint davant la resta
del món que creix molt més, molt acceleradament,
perquè s 'ha de fer servir aquestes eines d 'IA
per incrementar la productivitat. I si no ho
fem... acabarem sucumbint davant l 'empenta de
la gent de fora. Per tant, per mi això és un
motiu d 'accelerar -ho al màxim possible. I això
han de ser disruptius, hem de prendre decisions
dràstiques. Jo els dic a la gent de Parlem, si
analitzeu vosaltres la vostra feina cada dia,
apliqueu les eines d 'hià, però com a companyia
hem d 'aplicar a nosaltres les condicions de
formació vostra, de l 'alfabetització, de perdre
la por. a l 'IA, i sobretot aplicar que hi hagi
una visió compartida per fer tots els processos
de negoci amb l 'aplicació màxima de l 'IA. I
això ens ha de permetre accelerar i millorar
moltíssim la competitivitat, perquè les companyies
seran sostenibles. no només perquè creen valor
i generen valor per la gent que hi treballa,
per l 'accionista, sinó també si la gent que
hi treballa és capaç de formar -se més i incrementar
el seu valor personal, ser més empleables i generar
sous més elevats. I això jo crec que l 'Ians
ha vingut aquí per ajudar -nos a fer això. Doncs
mira, tant de bo. pugui permetre fer més coses,
una d 'elles presentar -te a president del Barça,
perquè aquesta la veig més factible, tens un
discurs massa empresari per ser president de
Catalunya, tot i que segurament ens aniria molt
millor amb tu al capdavant. Així que moltes gràcies
per venir al programa. Moltes gràcies a vosaltres.