si vaig a sortir l 'altre dia que això de la
pregunta de l 'altre convidat no t 'ho has inventat
tu perquè vaig veure un podcast que també ho
fa el què? la pregunta del convidat anterior
de la setmana passada jo pensava que t 'ho havies
inventat tu quin tio més creatiu no t 'ho has
inventat tu jo no he dit en cap moment que m
'hagi inventat això no, no, ho pots pressuposar
com estàs Marc? ja estàs descansat després del
teu viatge de tornada d 'Orlando de 3 dies? Sí,
tres dies i un retard, i avui ja com nou, avui
el cervell ja no està de vaga, ja l 'ha fet la
setmana passada. Avui t 'he vist acceleradíssim,
tio, 30 cafès o que has dormit i has tornat al
teu estat normal. No, he dormit, estic bé, ja
adaptat, ja no tinc jetlag, ja no tinc merdes
d 'aquestes, i afortunadament em quedaré un temps
aquí ja. Et quedes a... a la nostra estimada
ciutat de Barcelona. Ana, benvinguda, com estàs?
Molt bé, moltíssimes gràcies per la vostra invitació.
Gràcies a tots dos. Potser que fem una presentació
d 'aquí d 'aquí tenim avui. Avui tenim l 'Anna
Gené Sorrell, executiva en cap de la consultora
immobiliària Sevills, a Barcelona. Tot i que
li agradava l 'arquitectura, va estudiar Ciències
Econòmiques a la UPF, per tant, una de les coses
que tenim en comú, a part que el teu cognom és
Gené, jo soc de Gené. No sabem si per convicció
o per pragmatisme, igual que jo, que volia estudiar
filosofia, però la perspectiva o la idea d 'emular
la vida i, tal vegada, l 'obra de Diógenes de
Sinope no m 'entusiasmava i vaig acabar fent
informàtica. Vas treballar d 'auditor a sis anys
a KPMG, que tothom té algun atac a l 'expedient,
no passa res, jo sóc exdeloite, per forjar -te
en les flames del món corporatiu fins que vas
entrar a la consultora immobiliària Sabell Chegui
Ren Newman. És un nom molt complicat d 'escriure
i això és... També me 'n recordo que una vida
escrivuda de correus és exactament quina part
poses a l 'adreça. Formes part, entre d 'altres,
de la Junta PIMEC, del Círculo Equestre, patrona
de la Fundació Museu Picasso, 50 iniciatives
més. Necessitaríem un capítol només per llegir
el seu LinkedIn. Jo conec l 'Anna des de l 'any
2016, ara ho reflexionàvem, que fa 10 anys que
ens coneixem, quan vaig entrevistar per Startup
Grind, i sempre m 'ha rebut amb els braços oberts
bones paraules i un saber escoltar que té poca
gent en el sector dels negocis, tal com si ella
personificés la nostra ciutat de Barcelona. Embaixadora
Ciutat Comptal, també és escriptora, parlarem
avui del seu nou llibre i de la seva relació
amb la bellesa. Benvinguda, Anna, a Foca Terra.
Moltes gràcies per aquesta presentació tan bonica.
Àlex, gràcies. Marc. tu tens moltíssimes preguntes
jo tinc moltes preguntes em vas amenaçar, vull
dirigir aquest programa escolta, tot el que sigui
fer -me feina a mi i no pagar per ella endavant.
Caminant cap aquí em recordava que el dia després
de l 'apagón a veure, no és que portéssim un
expert però em tenien a mi, llavors ho vaig poder
comentar i em va fer molta il·lusió i clar, com
que això està molt relacionat amb l 'urbanisme,
i vaig pensar, hosti, l 'urbanisme jo crec que
té molt a veure també amb el transport públic,
i vaig pensar, quina notícia més ben tirada,
que justament ha passat això dels trens, que
jo em vaig entrar, va ser quan jo tornava, i
m 'ho van explicar, m 'han dit, escolta, sé el
que ha passat amb els trens, jo no sé què ha
passat, digue -m 'ho, i em vaig entrar a tot
plegat, i llavors... Abans que res, o sigui,
què està passant amb el transport públic? Ens
hem de preocupar o no ens hem de preocupar? Ai,
Marc, quin horror el que està passant, l 'etern
drama de Rodalies, no? Més enllà de la desgràcia
humana terrorífica incomparable del que ha passat
a Damus, però ens trobem ara en una situació...
que de debò no m 'hagués imaginat mai que ens
trobaríem tants dies amb aquest servei tan deficient
de rodalies, que això ens fa perdre la competitivitat,
ens fa desesperar -nos humanament, i deixem que
ho porti també al meu terreny, que és l 'immobiliari,
eminentment, no? I t 'haig de dir que, si hagués
de dir una cosa que repercuteix directament a
la meva feina, és que... Si Rodalies no funciona
correctament, no resoldrem mai el problema de
l 'habitatge. Això és així. Perquè, a veure,
Barcelona és una ciutat, afortunadament, que
pot captar oportunitats de primer nivell, o sigui,
està en el mapa de les primeres ciutats del món,
i això fa que es puguin, aquí, nosaltres que
ens dediquem a implantar empreses al nostre territori,
veiem que... La nostra ciutat és capaç de crear
llocs de treball molt interessants. Ara, la nostra
ciutat, tal com està configurada el que depèn
estrictament de l 'Ajuntament de Barcelona, no
tindrà la capacitat de crear habitatge per tots
aquests llocs de treball que sí som capaços de
crear i que són molt interessants per a la nostra
economia. Llavors hem de pensar en una Barcelona
molt més àmplia i ben connectada. per transport
públic. Amb la qual cosa jo el que et diria és
horrorós el que estem visquent aquests dies i
les implicacions que té van molt més enllà d
'una mala mobilitat. També tenen a veure amb
la competitivitat del nostre teixit empresarial
i amb la no solució al drama de l 'habitatge.
Clar, o sigui, mobilitat i urbanisme van molt
de la mà. Això és claríssim. Efectivament, és
així. Llavors, pel que em dius, té pinta que
les ciutats són un bon invent, no? Les ciutats
són el millor invent del món. Bueno, és que hi
havia dubtes, eh? O sigui, durant l 'època del
Covid, la gent deia, no, no, això de les ciutats
ja ha passat de moda, això. Ara ja no. Ara ja
tots veurem el camp, tindrem cabres, vaques i
cultivaran siams. Això va passar. Hi havia gent
que deia, no, escolta, els pisos a Barcelona...
Ui, tu tens un pis? Ui, això... Deia, ja, de
nou, per descomptat, poso pèrdues. Hi ha altres
tendències, com la ciutat de 15 minuts, que també
ha estat en boca de tothom durant un temps, ara
sembla que ha passat una miqueta de moda, però...
Clar, però si 2020 agafa Covid i et diuen no,
això de la ciutat ja no, això és una cosa que
van viure els nostres papes, ara ja no, ara tots
viurem al Pirineu. T 'ho he sentit perquè tots
treballem en remot, que després no ha passat.
Clar, clar, clar, això em va semblar molt divertit,
però llavors ara sembla que la tendència no és
que només s 'hagi revertit, sinó que s 'ha magnificat
cap a l 'altra banda. O sigui, ara sembla com
que ningú vol viure amb les cabres i que tothom
vol tornar a viure a la ciutat. És veritat, no?
Sembla. Una mica sí. A veure, jo aquí distingiria
diverses qüestions, no? És a dir... Totalment
cert que durant la pandèmia es va pronosticar
que les ciutats es buidarien i que hi haurien
grans desplaçaments de la població cap a zones
menys densificades perquè en aquell moment ens
semblaven que era la meravella de la qualitat
de vida, la seguretat, etc. Però la pandèmia
també ens va fer fer un aprenentatge increïble
que és que som éssers socials i tancats a casa.
no ens desenvolupem intel·lectualment, socialment,
després es van veure molts problemes de salut
mental, és a dir, nosaltres necessitem estar
envoltats de gent, sobretot la gent jove que
s 'ha de formar. Llavors, a les ciutats, que
podríem aquí, jo podria, vamos, dir multitud
d 'avantatges que porten, multitud, però bàsicament,
per dir -les més importants, serien accés a la
sanitat, accés a la cultura i al coneixement
i, sobretot, la interacció social. Que hi hagi
determinades persones, i et diria inclús en determinats
estadis de la seva vida, quan ja han desenvolupat
la seva carrera professional, ja tenen parella,
i inclús els seus fills ja han estudiat a la
universitat, que puguin decidir que viuen molt
millor fora de la ciutat, per descomptat. Ara,
el que en podríem dir el talent jove, aquesta
energia de la joventut, que és la que fa que
les ciutats prosperin, volen estar a les ciutats.
I sí, ara notem una pressió molt forta per voler
viure al centre ciutat. Això pel que fa a l 'habitatge
i pel que fa al món de les oficines ha passat
una miqueta el mateix. Volen o realment és necessitat?
Perquè jo una de les coses que vaig veure, potser
d 'una manera fugaz, el 2020, vaig tenir un episodi
romàntic en el pensar, ostres, podem repoblar
les parts rurals, no? Podem deixar la urbe durant
una temporada i recuperar una miqueta el terreny
perdut, no? I que oxigena més les ciutats, equilibra
el territori, equilibra també el... el producte
interior brut de diferents zones. No només Barcelona
ho aglutina tot, com si fos una gran zona feudal,
en què tothom va treballar allà perquè la seva
feina està allà i et donen aquestes facilitats,
te pots quedar -te a dormir aquí, tens la seguretat,
etcètera. I què passa? Que durant un temps això
va desaparèixer, però ha tornat amb força. Allò
que ens van vendre aquella llibertat de no, ja
no, ara tu podràs viure en vulguis, deslocalitzat,
pots treballar en remot, temes de salut mental
fantàstic, podràs fer ioga tan tranquil·lament,
sortir a córrer a la natura, inclús... viure
amb la gent que vulguis. No estem parlant de
ciutats d 'una persona, sinó que, hòstia, em
puc anar a viure a la ciutat o al poble que jo
vulgui i tornar amb la família, per exemple.
Clar, jo estic molt esbiaixat perquè la meva
empresa ja és així, si contractem gent que treballa
a Vilers o a el que sigui, a entorns que poden
ser menys gran urbe, inclús gent que viu enmig
del camp perquè té la seva casa allà i ja està,
però és una miqueta idíl·lic. I llavors, el 2022...
cap aquí, que hi ha hagut la crisi aquesta del
retorn a l 'oficina forçat, no? I la gent ha
dit, ostres, ara he de tornar a anar a la ciutat.
M 'havia desplaçat cap a fora, m 'he comprat
una casa, he canviat de col·le els crios, he
fet una inversió, i ara la meva feina m 'està
dient que no, no, no, això del remot, que no
és per tothom, que hi ha temes de cultura, no
sé què, millor tothom a l 'oficina, no? O sigui
que volem, podem... jo poso un dubte, vull dir,
no sé si en realitat aquí hi ha com un... La
gent que parla del tecnofeudalisme també diu
d 'això. En realitat, ens han deixat anar una
miqueta la corretja perquè corressin una miqueta
el camp, però a l 'hora de la veritat, vinga,
torna cap a casa. A veure, diverses consideracions.
La primera és que segur que tu coneixes molts
casos, tu a més et dediques a una indústria que
permet aquesta mobilitat, que és la indústria
tecnològica, però En altres indústries no hi
ha hagut tanta deslocalització, d 'haver fet
aquesta inversió fora, apuntar els nens en un
lloc més rural. No s 'ha produït massivament,
aquesta és la veritat. O sigui, el procés d 'urbanització,
de concentració en ciutats, no només és a Catalunya,
sinó que està passant arreu del món. I això és
un fenomen difícilment revertible. Ara, dit això,
anem al món oficines. I què ha passat? A veure,
sí, vam viure el miratge que podríem teletreballar
perquè l 'experiència de confinament va ser inclaïblement
exitós. Jo crec que mai cap de nosaltres ens
haguéssim imaginat que haguéssim pogut resoldre
tantíssimes coses cadascú a casa seva. És veritat,
no obstant, que sobretot en determinats processos,
en determinades dinàmiques i en determinades
indústries, perquè clar, aquí hi ha molts mons,
es van veure carencies. I en termes generals,
el món corporatiu ha volgut que els seus professionals
tornin a compartir un espai de treball comú.
I això és cert que sobretot en el món tecnològic
ha provocat... Tensions. I trencaments. I trencaments.
Mira, de fet, permeteu -me que us expliqui una
anècdota molt divertida que em va passar durant
l 'època que ja havien passat la pandèmia i les
empreses ja volien, com d 'alguna manera, ja
estaven llançant missatges de volem que la gent
torni al món de les oficines, no? I clar, jo
com que em dedico al món immobiliari... a mi,
que es volgués que els equips tornessin a compartir
un lloc físic comú, em semblava fantàstic. I
vaig fer un post a X de l 'empresa Zoom que ocupava
un edifici d 'oficines i el tenia rotolat. I
vaig posar, a veure, si Zoom, que el que es dedica
és guanyar la vida amb el teletreball, té un...
Pedazo d 'edifici corporatiu rotulat. Em va fer
com... Ho vaig veure com molt il·lustratiu de
dir, inclús l 'equip de Zoom, escolta, té unes
superoficines. La que vaig liar a X. Però això
quan? No us podeu ni imaginar. Doncs això devia
ser l 'any potser ja 22. És a dir, ja era un
moment que havíem estat tancats i hi havia hagut
moltíssima flexibilitat. I un moment donat les
empreses ja van dir ara començo a demanar que
la gent torni. Llavors em vaig trobar amb una
situació que... Jo vaig dir que, escolta'm, és
que té moltes bondats. Per mi allò era el gran
argument de la bondat de les oficines. Però la
crisi reputacional que vaig tenir a X és que
no us podeu ni figurar. Perquè em vaig trobar
que hi havia tot un col·lectiu de gent del món
tecnològic que estava indignada perquè els seus
caps els estaven obligant a, ni molt menys els
cinc dies de la setmana, però sí almenys dos,
a tornar. I clar, quan em van veure a mi del
món immobiliari que feia apologia de les oficines,
bueno, no sabeu el que va ser. No us podeu ni
imaginar que es van començar a avisar entre ells,
em van dir de tot. Bueno, una cosa, i vaig pensar,
les resistències... Deuen estar sent increïbles.
Increïbles. Perquè hi ha hagut el corrent aquest
que al final la política de retorn a oficina
ha estat acomiadaments massius encoberts. És
a dir, jo canvio les regles de joc. Si tu no
vols venir... I aleshores, això ho aprofita moltes
empreses. No cal anar a Silicon Valley, aquí
a Barcelona. Clar, però al final hi ha com un
terme mig de dir, no, mira, escolta, o sigui,
puc entendre que les oficines estan a Barcelona,
no tothom pot viure a Barcelona, perquè no tothom
s 'ho pot permetre, llavors, tampoc ens en anem
amb les cabres, però jo què sé, hi ha ciutats
de la perifèria que estan la mar de bé, com,
no ho sé, Movimento Vic, Granollers, Cervanyola,
però, o sigui, el tema és quant ràpid jo puc
arribar d 'aquesta ciutat a... No sé, a la plaça
Catalunya, per dir alguna cosa. Clar, si el temps
és absurdament llarg, és a dir, jo tardo una
hora i mitja per baixar de Vic a Barcelona, doncs
no em surt a compte. Però pràcticament, si hi
hagués un bon transport, jo crec que de Vic a
Barcelona podia tardar el mateix que jo a casa
de la plaça Catalunya, caminant. No, però aquí
hi ha dues coses. Una és, clar, és igual que
tu li puges al segon a persona... però queda
molt malament que li baixis el sou. De fet, no
sé ni si pots fer -ho a nivell contractual, no
vull ficar -me en temes contractuals perquè no
domino, però no sé si pots. I, de fet, si tu
canvies substancialment les condicions laborals
en què s 'ha fitxat una persona, aquesta persona
pot trencar el contracte. Jo ho he vist en casos
molt propers, inclús familiars, que els fitxen
per una empresa per treballar en remot, i et
diuen, no, no, has de tornar a l 'oficina. Hòstia,
escolta, no són les condicions en què queda això.
La meva oficina, una persona molt propera a mi,
l 'oficina més propera a Europa li quedava a
Amsterdam. I clar, hòstia, visc a Barcelona,
no puc anar a Amsterdam. No, a veure, aquests
casos són claríssims. No, a Amsterdam no tinc
res a dir. No em queixo d 'això. Però també us
haig de dir que en moltes altres indústries que
era implantejable una flexibilitat com la que
s 'ha acabat implantant, estem encantats, perquè
és veritat que de manera molt majoritària s 'ha
flexibilitzat molt. L 'hora d 'entrada a les
oficines i de sortida. Et pots organitzar molt
més en funció del que et convé a tu a nivell
personal. I després també que pots teletreballar
un dia i mig. És la mitjana i... i està més des
de casa. Llavors, la pandèmia, en el fons, ha
portat per moltíssimes indústries una gran millora
i una possibilitat de conciliar, i no implica
això necessàriament el fet de tenir fills i de
tenir -ne cura, sinó conciliar amb la teva vida
personal. I això jo crec que és un gran assoliment
que ha sigut gràcies a la pandèmia, perquè és
que si no, dubto molt que estéssim en aquest
punt de flexibilitat a l 'hora de treballar,
que jo crec que ha sigut un guany molt important.
De fet, inclús a nivell de desplaçament, jo imagino
que també buida una miqueta el que és el transport
públic, el fet que tu puguis anar només dos dies
a la setmana versus cinc, descarrega, tot i així,
cada cop van passant menys trens, es van espatllant
més, perquè d 'infraestructura... Jo no sé, de
fet, anava a preguntar al Marc, si és un tema
tècnic, perquè clarament... un tema polític,
ja sabem que ho és, però com que tu no pots parlar
d 'aquests temes, però ja ho dic jo, vull dir,
al final som una colònia, és el que passa, però
no sé si hi ha un tema tècnic, perquè de fet,
no sé si a nivell d 'infraestructura, jo que
he viscut a Alemanya, els trens són un drama
a Alemanya, tothom té Alemanya com el país de
puntualitat, a Alemanya no hi ha ni un tren que
surti puntual. Llavors, sempre hi ha una part
tècnica, una part d 'infraestructura i una altra
part de cultura. A Japó, a la que un tren surt
tres minuts tard... et tornen els diners del
tren et demanen disculpes, jo ho he sentit si
surt un minut tard et demanen disculpes pels
d 'això pels intèrfons no només és real això
però aquí tenim un problema tècnic de per què
sortir no sé, jo no en tinc l 'episodi de l 'Anna
no és el dia que parlem dels tecnicistes dels
trens, perquè si no, avui l 'Anna no parlarà
més. No és avui, no és avui. De veritat, perquè
ho torno de paraula. No, no, de veritat, de veritat.
Has vist que el Marc parla molt. Aquest episodi
vindrà, jo sé que vindrà algun dia, ja sé que
això algun dia arribarà. Sí, portarem Oscar Puente.
Els trens, i bueno, aquell dia l 'Àlex el sentarem
allà al banquet del públic i no hi estaré jo
sol, i jo explicaré el tecnicisme dels trens.
Però, anava a dir, i tens molta raó amb el Japó,
perquè he anat dues vegades al Japó, la primera
vegada vaig anar amb molt de motxillero i estava
molt lluny de Tokio, perquè evidentment els preus
de tenir un hotel a Tokio eren prohibitius i
al marc de 21 anys no s 'ho podia permetre. I
recordo que estava molt lluny a nivell de distància
de Tokio. Malgrat això, és que no vaig notar
la diferència en el sentit que jo sortia de casa,
casa era un ryokan d 'aquests apanyats, em muntaven
al tren i en 20 minuts estava... al centre de
Tokio. És a dir, les distàncies es feien molt
curtes pel fet de saber que hi havia un transport
que era extremadament fiable i que sortia sempre
a l 'hora i a sobre anava molt ràpid. I a mi
mai em va donar problemes, la veritat. No, no,
amb això sí que tens raó. Estic molt... o sigui,
molt encantat en aquest sentit de, jo crec que
els transports públics fan les ciutats més grans,
és a dir, o sigui, més petites, vaja, és a dir,
que el mateix territori els fan més petits. Totalment,
totalment d 'acord. De fet, la distància de l
'aeroport també és un factor molt important que
va treure el Carlos Trenc de l 'episodi anterior,
que deia, ostres, Barcelona té una cosa molt
bona, que realment del centre de ciutat a l 'aeroport
és molt ràpid, comparat amb Londres, per exemple,
no? Sí, sí, sí. Doncs un aeroport internacional
de primer nivell. A nivell de ciutat, també hi
ha unes consideracions... que són el tema de
conveniència, no? O sigui, pragmaticitat, conveniència
i bellesa. I aquí entroncant una miqueta amb
el llibre. No sé si t 'ha quedat alguna cosa
del tema, perquè el tema d 'habitatge veig que
tens com alguna pregunta més, però no sé si es
volies... Abans entrem, perquè ara ja estem segurs,
perquè veig que aquí hem de viure les ciutats.
Això és claríssim. Jo sóc urbanita. Ara no recordo
quant que et juraria, i la corregeix -me, perquè
segur que la tinc malament. És com que el 55
% de la població viu en el 2 % del territori.
És correcte. I anem incrementant aquest percentatge.
Aquest 2 % del globus terràqui són les ciutats.
Això és així. És increïble. És increïble, però...
S 'explica per moltes coses, no? Jo he donat
alguns motius, però és que n 'hi ha molts altres.
Per exemple, la concentració de població també
fa que incrementi la productivitat. Per exemple,
no? Llavors, té sentit econòmic, té sentit pràctic,
té sentit aspiracional. Llavors, el repte és
fer les ciutats que puguin sostenir tota aquesta
població que hi vol viure, amb qualitat de vida.
El qual és un repte dificilíssim i que implica
l 'urbanisme, implica el món immobiliari, implica
el món de la mobilitat, implica el món de l 'ecologia,
de la tecnologia. És a dir, hem de posar a treballar
una ristra de professionals enorme per poder
fer que aquestes ciutats siguin sostenibles.
Dit això, i en el cas de Barcelona i tornant
a Rodalies, hem de connectar molt millor. Barcelona,
el centre de Barcelona amb un territori molt
més ampli, amb tota la regió metropolitana i
diverses ciutats de Catalunya més ben connectades
entre si també amb transport públic, que és el
tren. I aquí anem endarrerits pel que fa a les
inversions, ho sabem perfectament. Però saps
què fa falta? Fa més falta més inversió privada,
més pública. Perquè, clar, jo ara estic veient
que el món del venture capital... que tradicional
ha invertit en start -ups, en negocis disruptius,
etc. No paro de veure fons, ITNIC, ForFounders,
segur que n 'hi ha algun més que se m 'escapa,
que llancem un fons per inversió immobiliària.
És un sector tan disruptor. Invertint en totxo.
Què està passant? Al final les startups han passat
de moda o és que anem al valor segur perquè venen
vaques? A veure, la realitat és que els grans
capitals, ja puguin ser d 'una família o ja puguin
ser d 'un gran fons d 'inversió, sempre han diversificat.
I l 'immobiliari sempre ha tingut una part rellevant,
perquè si mirem la sèrie històrica... és cert
que l 'immobiliari aguanta molt bé. Pot passar
crisis molt profundes, moments d 'eufòria també
molt grans, però aguanta molt bé les plusvàlues,
la rendibilitat, etc. El binomi risc -rendibilitat
és atractiu. Dit això, és a dir, té sentit que
el vostre món estigui invertint en immobiliari.
I també crec que val la pena que posem damunt
de la taula una qüestió que és molt interessant,
que és que el món immobiliari continua sent molt
artesanal des de tots els punts de vista, sobretot
pel que fa al model productiu, com es fa un habitatge,
com es fa un hotel, com es fa una nau logística,
com es fa inclús un data center, i necessitem
que molts dels processos de la cadena de valor
immobiliària... tinguin la capa digital, es puguin
fer de manera menys artesanal. I això és un gran
repte que jo crec que té molt sentit que aquests
dos mons parlin. De fet, has mencionat una paraula
que per mi és clau i volia dedicar -li dos minuts
aquí, el tema dels datacenters. Barcelona al
final s 'ha posicionat en algunes àrees, una
d 'elles és l 'àrea digital i alguns camps, per
exemple, life sciences, no? Correcte. Biotech,
deep tech... S 'està posicionant com a centre
d 'atracció de talent i això requereix una infraestructura,
requereix que tinguis unes oficines on puguin
venir 400 persones d 'AstraZeneca a treballar
aquí i a fer recerca als parcs tecnològics, al
voltant dels hospitals, etcètera. Per mi això
és inversió immobiliària de qualitat perquè aporta
el talent humà i d 'alguna manera ajuda a diversificar
la ciutat de Barcelona que ara ens havíem estancat
en un turisme low cost de borratxera. que sap
greu pagar les factures, però és molt corpressista.
Absolutament. Aleshores, què hem de fer per transicionar
d 'un a l 'altre? Es pot o és utòpic? No, no,
no, no. De fet, sí que sabem com es fa. Però
no volem aplicar -ho. A veure, cal un món acadèmic.
perfectament ben connectat amb el món econòmic
i empresarial. Ui, això és l 'utopia, eh? Ho
sé, ho sé. Més que demanar que no vinguin els
anglesos a emborratxar -se, és connectar indústria
i recerca. Però tenim casos d 'èxit. I en el
cas del món life science, que inclou biotecnologia,
farmacèutica, investigació, medicina personalitzada,
inclou moltíssim, i que és... També la pandèmia
l 'ha posat molt en valor, tot això. I hi ha
molts diners disposats a invertir, afortunadament,
en totes aquestes línies, no? Clar, aquí tenim
un avantatge enorme. Catalunya, em refereixo.
Que és que les nostres universitats públiques
són molt bones en recerca. I això, si mirem,
tenim multitud d 'indicadors, no? O sigui, és
que excel·lim en això. Per què ha vingut AstraZeneca?
Per què Sanofi, això? Encara no s 'ha tancat
l 'operació, però com ja s 'ha dit, doncs ho
replico. Està buscant espai a 22Arroba i a la
ciutat en general. Per què? Doncs perquè saben
que hi ha el talent. O sigui, l 'origen de tot
és el talent. I després, buscant aquest talent,
venen les empreses. I ja, si me 'n vaig més enllà,
faig la derivada cap enrere. I el món immobiliari,
al final, el que vol és proveir d 'infraestructura
per tal que aquestes empreses que venen buscant
el talent s 'hi puguin establir. I és el cas
dels casos que comentaves anteriorment. Com podem
fer que això no sigui anecdòtic, sinó que sigui
cada cop, doncs, ens permeti virar cap a un model
econòmic millor, més intensiu en coneixement?
Bueno, és possible. Us he posat aquest cas concret,
que és meravellós. O sigui, si ens especialitzéssim
en això, jo crec que tindríem un avantatge competitiu
enorme, perquè seríem capaços de crear llocs
de treball molt interessants. I hi ha altres
indústries en les que hauríem de ser capaços
de connectar -nos millor amb el món acadèmic.
La clau és talent ben format que connecti amb
el que les empreses necessiten. I això hi ha
hagut una incomunicació molt gran en moltíssimes
àrees i en moltíssims camps. I aquest és el camí.
Per exemple, el cas d 'EstraZeneca en concret,
que nosaltres el coneixem molt de la vora, Ens
explicaven una cosa molt bonica, que és que,
clar, per ells va ser un repte enorme generar
aquest hub d 'investigació a Barcelona perquè
havien de crear molts llocs de treball i fer
un headhunting molt agressiu en molt poc temps.
Doncs una de les coses que s 'han dedicat a fer
és a contactar amb catalans investigadors que
se n 'havien anat fora, eminentment als Estats
Units, però també a alguns països europeus, i
els han recuperat. Els han recuperat, els han
dit ara pots trobar un lloc de treball que t
'ofereixo jo a la teva ciutat o a la vora de
la teva ciutat que et permetrà guanyar -te la
vida igual que te l 'estàs guanyant fora. I això
és el que hauríem d 'aspirar, efectivament. La
indústria turística l 'hauríem de sofisticar
molt més del que està. Però, és a dir, no la
vull demonitzar ni repudiar, eh?, sinó l 'hauríem
de millorar, que fos capaç de pagar salaris millors,
però, per descomptat, el que seria desitjable
és que tingués menys pes i que, en canvi, tinguessin
més pes altres indústries que siguin capaces
de generar llocs de treball intensius amb coneixement.
Aquesta és la clau de la prosperitat. Marc. Si
vols aportar... O toca parlar de coses boniques,
ja. Vinga. Jo, si vols, sí. La única consideració
que faré és que, després d 'haver llegit el teu
llibre, que ara comentarem... Moltes gràcies,
Àlex. Trobo que... Ara, potser és la meva ment
neurodivergent, però hi ha certes coses que no
entenc. Jo tinc molts pocs punts de focus a la
vida i entro amb moltíssima profunditat. El tema
de l 'arquitectura, per exemple, és una cosa
que sempre m 'ha fascinat que a l 'altra gent
li fascini, perquè jo no l 'entenc. Jo veig un
edifici i no soc capaç de dir que és maco. Però
a mi em passa amb la música, per exemple. Jo
la música et podria dir que la puc veure. Jo
he experimentat la sinestèsia amb la música.
Però arquitectura, la pintura, poesia, són coses
que jo no entenc. Per mi són conceptes molt abstractes
que, clar, em costa d 'entendre, però puc entendre
només amb el meu camp. Espero que la gent neurotípica
la pugui apreciar millor, perquè jo sento que
m 'ho perdo. Aguanta el punt de la música. Tinc
un take contrari de la música que vull que escoltis
després. Està molt vinculat. És a dir, jo veig
que cada dia tu poses a Twitter, obres el teu
Twitter i poses una obra d 'art que tu selecciones
manualment i fas aquesta curació. Jo almenys
fa 10 anys que et segueixo a Twitter i cada dia
ho has fet. Jo ho intento fer amb la música,
però la diferència és que segurament el teu veu
la gent i diu, hòstia, que guapo posa art. I
el meu posa i diu, collons, és això que ha posat
l 'Àlex. No, però veus amb això, no estic del
tot d 'acord. O sigui, sincerament, I aneu a
posar aquesta distinció entre l 'art i la música.
Collons. No, és molt interessant. No, no, no.
Art... En un museu, en una pintura, per exemple.
És a dir, jo tinc la sensació que l 'escultura,
l 'art... Perdó, quan dic l 'art, vull dir la
pintura i els quadres i aquestes coses. Ja et
venen com prejutjats. És a dir, algú ha dit això
està bé, això és bonic, llavors tu ho mires amb
cara a tonto, no entenc absolutament res, i no
et pots prendre la llibertat de dir a mi això
m 'agrada o no m 'agrada, perquè algú ja ha dit
que això és bon art o mal art. És a dir, mala
pintura o bona pintura. En canvi, amb la música...
No pots criticar, no? No és que no puguis criticar,
és com que jo ja està... jutjat per algú, és
a dir, no tens la llibertat de dir, de la mateixa
manera que, com dius, escolta, a mi m 'agrada
aquesta cançó, perquè és la cançó del verano,
i la cantes, i la disfrutes, i t 'agrada la cançó...
Però si passa amb la música clàssica, amb la
música moderna entenc que no, perquè no hi ha
hagut el temps. Veus, amb la música clàssica
també, exacte, estic d 'acord, amb la música
clàssica també passa, és a dir, que com que ja
et sents obligat a que t 'agradi la Mona Lisa,
és a dir, ja la veus, i a tu potser no et diu
res, i no sé, et treu unes sensacions a tu, que
són molt particulars teves, però com que et diuen
que allò és la meva obra d 'art, dius, si no
hi ha alguna cosa malament amb mi, llavors...
Estic trencat. Estic trencat, hi ha alguna cosa
que no està funcionant bé amb mi. És a dir, perquè
l 'art ja ve com prejutjat per uns crítics que
tu no coneixes, però que et diuen que allò està
bé, perquè a més fa por. És a dir, la veus allà
exposada, no?, com en un marc, i dius, home,
això ha de ser important, no? No respiri's. En
canvi, no sé, Spotify jo veig com una pista de,
no sé, de Bruce Springsteen, i una de la Shakira,
una de l 'altra. És a dir, no fan molta distinció.
No, és a dir, el UX és important, la presentació
és important, també. És a dir, és un... És una
forma d 'art que crec que és molt més accessible.
Per exemple, la música i, d 'alguna manera, la
pintura o l 'esculptura, per exemple, la volen
presentar d 'una forma molt més, en el meu entendre,
arcaica o prejudicada. Però això és que l 'equivalent
seria... que es fa el concert de Nadal no posen
Bad Bunny, saps? Posen obres seleccionades i
el teu equivalent d 'un Spotify seria un llibre.
Però això és una tradició i està bé. Jo intento
buscar com aquest punt de que, és a dir, l 'art
no se 'ns el deixa disfrutar d 'una manera tan
lliure com, per exemple, la música, que la gent
la té com, no sé si la paraula és banalitzada,
però la gaudeix d 'una manera molt més popular.
És més fàcil de produir. Jo em sento tranquil
dient que m 'agrada una cançó, no ho sé, de la
Rosalia, que per cert no n 'he escoltat cap,
però, bueno, t 'hauria d 'haver vingut al cap.
però en canvi no em sento còmode anant, per exemple,
amb l 'Anna a un museu i dir -li, hòstia, en
aquesta pintura m 'agrada, perquè podria estar
pixant fora de text big time, saps? Moltes fortes
declaracions, Anna, no sé si... No, no, és que
esteu dient una sèrie de coses que estic totalment
d 'acord amb vosaltres, és a dir, hi ha hagut
molta pedanteria, hi ha hagut moltíssima pose,
gent que s 'extasiava davant de coses que, clar,
et feien sentir, sí, sí, jo aquesta sensació
que... explicaves així una mica còmica, no? Però
és que jo també l 'he vist, i de fet, que jo
m 'hagi atrevit no tenir la formació ni d 'art,
ni d 'arquitectura, ni d 'urbanisme, ciutats...
Sí, és això el que s 'assembla més a el meu llibre,
el llibre que he escrit. Però que jo m 'hagi
atrevit a escriure en art i arquitectura, a mi
m 'ha provocat suors fredes a la nit, perquè,
clar... Em sentia d 'alguna manera que estava
tocant llocs sagrats pels quals no tenia el carnet
VIP. Perquè jo no he format part ni la meva formació,
ni estic dintre d 'aquests cercles intel·lectuals
del món de l 'art, ni de l 'arquitectura. Bueno,
els arquitectes és que són pitjors. Compte amb
els arquitectes. T 'ha criticat algú? T 'ha arribat
d 'allò de dir que aquesta persona no sabeu?
Honestament, això és una reflexió que vaig fer
i vaig dir, mira, Anna, és que justament aquest
llibre ha d 'ajudar a que gent que no se senti
propera a aquests mons s 'hi apropi sense complexos.
Aquí del que es tracta és de gaudir de la vida
i de veure si t 'aporta, si no t 'aporta tant
amics. I en el fons, la tesi, clar, jo em connecto
més, i ara et responc la pregunta, no la defugiré,
jo em connecto més amb el món de l 'art i de
l 'arquitectura. La música també m 'agrada molt,
però és que en el fons aquest llibre no deixa
de ser una invitació a... connecta't al món de
la cultura, les diferents formes que agafa el
món de la cultura, perquè tot i que la paraula
cultura a molta gent li pot ressonar, uf, això
és per entesos, i que complicat opinar davant
de segons qui podré ser jutjat, no? Escolta,
no, perquè la tesi principal del llibre és l
'art, la cultura... Parla de nosaltres mateixos,
de les nostres emocions, dels nostres somnis,
dels nostres anells, de les nostres pors. En
el fons, una obra d 'art, que pot ser musical
o que pot ser artística com una pintura o com
una escultura, les bones tracten els mateixos
temes des de temps immemorials, que són la mort,
la mort, el sexe, el poder. el sexe o el desig
són els grans temes que a tots són els que ens
mouen i hem de veure amb què vivrem i és igual
de vàlid una cançó de la Rosalia que la Gioconda
és igual de vàlid i algú m 'ha arribat a dir
-me alguna cosa a la cara no però també és veritat
que El meu llibre, que és un assaig amb alguns
punts autobiogràfics, però la fórmula que té
és assaig, home, en els cercles de la intel·lectualitat
no s 'ha considerat. Per què? Perquè no sóc del
club. És així. És així. I perquè no és pedant.
Jo no m 'he sentit exclòs pel llibre. Doncs t
'ho agraeixo, perquè era... O sigui, quina alegria!
Era el punt, era el punt. I, d 'alguna manera,
jo també anava com amb uns ulls molt innocents,
molt frescos i molt... Des de la meva experiència.
Per això té alguns apunts autobiogràfics, perquè,
clar, si no hagués quedat tot com molt fred i
molt intel·lectualitzat i volia de fugida...
Jo soc una persona que, quan entro al llibre,
m 'extesio. No, no és ben bé, això. Jo m 'estic
buscant a mi mateixa, a comprendre'm a mi. I
això tots... d 'alguna manera tenim aquesta inquietud,
sobretot en determinades etapes de la nostra
vida, que ens hem de trobar, que ens volem comprendre,
o que volem comprendre la persona de la qual
ens hem enamorat, o amb la qual convivim. Llavors,
aquesta manera més descomplexada, jo crec que...
pot aportar moltíssim a molta gent. Dit això,
Babelia m 'ha fet una crítica? No. Em convidaran
en el lloc on es reuneixen els de l 'Ateneu barcelonès?
No. O sigui, no estic en aquests mons intel·lectuals,
però no passa res. Però aquests són els que decideixen,
no?, si alguna cosa és bo o és dolent. No, és
que a mi el que em fot això és que jo he pensat
en això, però és que el problema... Saps quin
és el problema? Els cercles tancats aquests existeixen
molt, vull dir, jo també ho veig en el tema de...
En el meu món, el món de la inversió, jo ho veig,
que pels cognoms que tinc... Jo crec, o potser
perquè sóc molt públic amb la meva ideologia
política i no en volen. Sí, et falta un guió
i un nom, és claríssim. Em falta un guió i apòstrofs
i símbols de dòlars. Això està bé, però el problema
que té això... No volen un inversor de la CUP,
està clar. És que no ho pots avetastejar bé.
Jo he pensat com pots avetastejar bé això, però,
per exemple, jo què sé, m 'ho invento. Si tu
agafes el Museu del Prado i fas que totes les
obres tinguin el mateix marc i tinguin el mateix
tamany, si poses algú que mai ha estat exposat
a l 'art, algú es pararà davant de les menines
o no? Això és una molt bona pregunta que jo m
'he fet moltes... vegades i mai he sabut. Jo
crec que no. Jo crec que no. Jo crec que les
menines, o no ho sé, o aquella de Júpiter que
se come, no sé qui és. Saturno. Ah, Saturno,
sí. No es pararan davant d 'aquesta. El que passa
és que d 'alguna forma aquelles, quan tu entres
al museu ja penses, és com quan vas a PortAventura,
ja penses, pujaré al Dragon Khan, saps? No penses,
no ho sé, em trobaré una noia aquí que em donarà
uns quijos. Perquè vas amb la Lonely Planet,
l 'equivalent, i diuen, tu què has de veure a
la vida? I la gent va fent xecs. Però la pregunta
és, si totes són iguals, amb el mateix tamany
i el mateix Marc i passa en un tio que vivia
a l 'Amazonas, que no sap ni el que és un llapis.
No, a mi. Em poses a mi i t 'ho juro que jo no
en sé res. I el poses per allà i et diuen, aquesta
és la bona, nen. No et diuen aquesta és la bona.
Jo crec que no, veia. És probable. No, no, és
que és molt interessant el que esteu dient. Ara,
a mi m 'agrada pensar, tot i que a veure si féssim
l 'experiment ja veuríem aquest que proposeu,
però a mi m 'agrada pensar que l 'experiència
d 'estar en contacte amb realment una obra d
'art... Clar, una altra cosa és l 'experiència
del museu. Si està plena de gent fent -se selfies,
si tens ganes, si et fan mal els peus, és que
és impossible que vegis res. O sigui, això, siguem
honestos, és molt difícil realment connectar
-te amb alguna cosa que sigui transformadora
per tu. Però jo sí que d 'alguna manera, i de
vegades us prometo que ha sigut en una pantalla
amb el mòbil buscant una obra d 'art per publicar.
Allò a mi m 'ha donat coses que m 'han aportat.
M 'han aportat. i m 'han modificat el meu estat
d 'ànim. I d 'alguna manera... A veure, és veritat
que jo soc hipersensible, eh? O sigui, jo tinc
una certa... Hipersensible... O sigui, no és
positiu, eh? Sembla que es quedi molt... Té les
seves coses negatives. Però jo sí que sé que
tothom pot tenir aquest moment de connexió amb
una obra d 'art que li aporti coses. Però sobretot
que l 'ajudi a identificar alguna cosa que està
dintre seu. I també crec que hi ha determinades
actituds dels experts, dels entesos, dels que
realment tenen com el patrimoni d 'entendre i
de saber -ne, que no ens han ajudat a que tots
ho puguem gaudir. I hi ha allà molt gaudi per
fer. Això és la idea que vull deixar. I feina
com la que has fet tu amb el llibre, que és abaixar
les barreres. Això ja no només és per una elite
intel·lectual, has de tenir aquestes credencials,
aquests cognoms compostos, has de tenir aquest
poder adquisitiu. Ara ja tothom més o menys pot
anar a qualsevol museu del món, pot gaudir també
de manera inclús virtual, interactiva, d 'aquest
tipus d 'art que abans estava reservat a gent
molt exclusiva, a un club molt exclusiu. Tu creus
que aquesta feina, si la seguim fent... acabarem
amb l 'estigma aquest de dir, ui, no, no és que
l 'art tu no el pots entendre, ets massa, persona
massa planera per entendre, pot entendre 'l tothom,
perquè jo sempre he tingut aquesta impressió
amb alguns, tipus l 'escultura, no? Sí, sí, sí.
O la poesia, m 'he acostat a la poesia a través
d 'autors que no han estat poetes tradicionals,
tipus un Bob Dylan, un Leonard Cohen, etcètera,
etcètera. Clar, són grans poetes. Però la poesia
tradicional, ho sento, no ho entenc, jo és que
potser no vivrem amb la mateixa freqüència, o
potser, jo soc tonto i no ho entenc, però potser
hi ha hagut gent que ha fet la feina aquesta
de dir, trenco amb els valors tradicionals, abaixo
les barreres, deixo entrar més gent, perquè,
si no, aquesta gent no se sent convidada, no?
Efectivament, efectivament. Una pregunta relacionada
tant amb el llibre com amb el de postejar una
obra d 'art cada matí. Hi ha una part que és
marca personal, i tu és una cosa que tens treballadíssima,
ja sigui de manera conscient o no conscient,
no? Però el fet aquest de postejar cada dia,
o tenir aquesta mena d 'aura que t 'ha generat
la teva marca personal, t 'ha ajudat a l 'hora
de... el llibre i en segona instància també el
negoci per l 'empresa per la qual treballes?
Molt interessant a veure, diverses coses jo realment
tinc una inquietud I tinc... És sincer, eh? O
sigui, hi ha una veritat... Ostres, és que si
no cada dia, durant deu anys, una obra d 'art
diferent... No, no, t 'ha de molar molt, eh?
És difícil falsejar això, eh? No, vull dir, costa,
eh? No, no, total, vamos, jo us ho dic, eh? Jo
us ho dic perquè, clar, he passat èpoques que,
de tota mena, de tots colors, durant aquests
anys, deu anys he transitat en... us podeu imaginar,
com la vida de qualsevol persona, no? I jo allà,
vinga, vinga, però perquè a mi m 'aportava i
llavors ho he compartit. No has repetit mai?
Mira, hi ha algunes obres que m 'agraden molt,
que jo sé que les he repetit, però que sé que
les he postejat fa molt de temps. També soc conscient.
Llavors, sé que dic, bueno, que se s 'aventi
que aquesta la he... Però en sortirà algun, Josep
Maria, d 'aquests, per allà, dirà, aquesta la
vas posar ja. Has repetit. Bueno, meravellós,
ja m 'estic dient. Perquè aquella, per exemple,
de Ramon Casas les vaig posar periòdicament,
perquè m 'encanten. Tota la seva sèrie, totes
les seves júlies, que són meravelloses i que
tenien un amor increïble que jo ho noto i m 'encanta.
M 'encanta Ramon Casas, per exemple, no? Però,
dit això, a veure, m 'ha ajudat a la meva marca
personal. A veure, marca personal, que és una
expressió que detesto, però que... en realitat,
de la manera en què jo l 'entenc, és tu el que
tens dintre, ho dones. Que això, les xarxes,
és el vehicle ideal. Perquè et permet d 'una
manera gratuïta, que pot arribar a gent que ni
saps, que inclús, si realment, doncs, molta gent
ho troba interessant, doncs, de sobte, pot tenir
una rellevància, pots tenir una influència, o
sigui, bé, tot això bé. M 'ha ajudat a que...
d 'alguna manera pugui tenir com a autoritat
en el món de l 'art, et diria, crec que sí, tret
d 'aquest nucli dels experts. Lògic, lògic, perquè
també té el valor que té, no em fa experta. Ara,
a mi m 'aporta molt, això ho tinc clar. En relació
a la meva organització, mira, la meva organització
t 'haig de dir que, clar, nosaltres som una empresa...
No sé per què parlo baix, com si estiguéssim
aquí mirant... No ens atira ningú, tranquil·la.
És com quan et truca algú que està a la biblioteca
i tu li dius... Li parles baixet i dius... No,
tio, que tu no estàs a la biblioteca, està ell,
saps? No ha passat moltes vegades. Efectivament,
efectivament. Però el que volia explicar que...
No sé si és controvertit o no, però explicaré
la realitat. O sigui, jo que treballo en una
empresa que està a la borsa de Londres, que som
70 .000 o 50 .000 professionals de tot el món,
clar, són la mena d 'empreses que no... La singularitat
dels seus directius és complicada. És complicada.
Llavors, jo sí que és veritat que he tingut un
perfil diferent, que he utilitzat les xarxes
socials perquè... M 'han semblat superinteressants.
Jo crec que al principi, dintre la meva organització,
podia generar una incomoditat perquè no es comprenia
molt bé el que feia. Però ara, després de molt
de temps, és veritat que he acabat encaixant.
I alhora, doncs, de treure el llibre, per exemple,
a mi em va generar una miqueta de... Bueno, ara
ja seré la rara de l 'empresa directament, no?
Què faig escrivint un llibre d 'art, arquitectura
i ciutats, no? Doncs us haig de dir que crec
que ho han acabat entenent. No és automàtic,
no passa al 100 % de les vegades en el món corporatiu,
però jo ara sí que sento que la meva diferència...
Ha aportat. Ha aportat. i s 'ha reconegut que
aportava després de transitar per unes etapes
que jo sabia que, bueno, en fi, que no entenien
res. Aquesta és la veritat. Ostres, però és curiós
perquè el contingut que poses és molt... segur,
vull dir, no és polític, no és que dius estic
defensant la tauromàquia, saps? No, no, el cas
dels posts és veritat que és un divertiment o
no, però és veritat que he fet moltes altres
coses. Clar, però potser el tema aquest d 'estar
associada, estar al bord de tal cosa, vull dir,
el patronatge... M 'he ficat en mil jardins,
mil, mil, i durant una època escrivia articles
comentant coses d 'actualitat, en diari i tal,
llavors, bueno, doncs això també de vegades,
clar, fa posicionaments que poden tenir una lectura
política. Segons com expliquis la crisi de Rodalies,
ja és un posicionament polític. Per exemple,
si estàs a favor o no de l 'ampliació del Prat,
és també un posicionament polític. Pot tenir
aquesta lectura. Llavors, mira, el corredor mediterrani
potser és de les úniques coses que tots els que
vivim al Mediterrani estem a favor. És difícil.
Però l 'ampliació del Prat no és gens obvi. Ni
molt menys, de fet, genera molta divisió i els
partits polítics estan clarament en un cantó
o a l 'altre. Aquestes són les coses que potser
han sigut més difícils de digerir en un entorn
corporatiu. Aquesta és la veritat. Puc fer un
incís? És que se m 'ha quedat abans, quan estàvem
parlant de les ciutats, i m 'he quedat amb ganes
de comentar -ho. Tira, tira, sí, sí. És que a
més, és que és molt oportú, perquè són aquestes
coses que no puc explicar a ningú, perquè si
no després no em conviden als sopars. Són aquestes
converses que tinc aquí generalment amb vosaltres.
De fet, aquesta, i ara et sonarà, perquè la veiem,
tenim el Joan en un esmorzar de forquilla baixant,
caminant, i és que comentàvem que, i això és
una anècdota, que, per exemple, si tu portes
una persona als 90, a Barcelona, i ara faig un
canvi radical de tema, en realitat agafo el que
deia abans, miraria la ciutat i possiblement
no la veuria molt diferent. Hi hauria cotxes,
hi hauria taxis que passen, autobusos, senyals,
no sé, pantalles publicitàries, possiblement
hi haurien alguns més leds que s 'han posat per
allà, però realment la ciutat no ha canviat gaire
en els últims 30 anys. Si tu poses, els cotxes
són més rodonets i tal, està bé, sí. Però en
canvi, si donessis un mòbil, al·lucinaria amb
el món virtual que hem creat, és a dir, hem creat
literalment un món paral·lel que al·lucinaria
amb la profunditat que té i que hi hagi gent
que passa més hores, i crec que és una afirmació
molt segura, vivint en el món paral·lel digital
que hem creat, que no en el físic que tots toquem.
Dit això, jo quan penséssiu per la ciutat, i
portant -ho al tema de la bellesa... o sigui,
un panorama horrible. Jo només veig cables de
fibra penjant, tovaries podrides, senyals que
s 'estan caient. En canvi, veig una obsessió
perquè el padding de l 'input del text àrea que
acabo de crear tingui 43 pixels. I que si en
té 45, o sigui, tio, hi ha un board meeting dient
que què està passant, que estem perdent un 2
% de revenue perquè aquest botó no està on toca.
És a dir, que estem composant una quantitat d
'esforços increïbles en crear un món digital
quan en canvi estem descuidant d 'una manera
brutal el món físic i a mi la ciutat no em sembla
bonica. Jo, per exemple, vaig caminant, aixeco
el cap i veig... No veieu aquelles coses? Sí,
no, no, això... Això què és, això? Queda poc
per ser Tailàndia, en aquest sentit. No, és que...
La meva pregunta és... Però és conveniència versus
estètica. Suposo que són dos camins que estan
molt separats. Jo optimitzo per la conveniència
de la meva vida sempre. No entenc el valor de
l 'estètica. Però és veritat que de vegades dius,
hòstia, segurament la gent ho valora. No vol
veure aquests cables aquí. On va aquesta pregunta?
És a dir, de la mateixa manera que hem entès
molt bé que... optimitzar l 'espai digital fa
diners, és a dir, l 'optimització de les interfícies
resulta que quan tu poses tràfic allà, el fet
que estigui 40 píxels més amunt o més avall té
un impacte a la teva compta de resultats important,
i per tant la gent hi posa una atenció molt important.
No veig que sigui tan evident la traslació de
dir el bonic fa diners en el món real o no, perquè
costa més fer les coses boniques. Per què jo
tinc que beure aquella merda de cables de fibra
o les tovaries podrides que passen per carrer?
Com em molesten els cables, eh? No, i saps què
em molesta molt? Els aires acondicionats. Això
em molesta molt. O sigui, els aires acondicionats
són les màquines més lleiges que jo he vist en
el planeta. Per què me les tens que poso a la
finestra? Contrapunt als anys 90, que vam eliminar
els... Com es diu això, tio? Les antenes que
tenien cadascú al seu balcó. El canal... El satèl·lit
digital. El canal plus, no? Sí, sí, sí. Bueno,
a poc a poc, suposo. És per fer esforços. No,
estic d 'acord. Això ha sigut un guany per la
humanitat, però, en canvi, els aires acondicionats,
jo crec que hem anat a menys. on la té molt regulat,
per exemple, edificis històrics, no pots pintar
el marc de les finestres, ha de tenir el mateix
color que el de la façana, perquè si no et pot
caure una multa. Jo vivia en un i estava fet
caldo, i jo deia, vaig a pintar -ho, i em van
dir, no, et caurà la multa. Però és que està
fet merda. Però a mi això em sembla, el concepte
aquest de dir, no, em preocupo, no sé, que no
em funcionen els rentaplats si tinc la casa en
flames. És a dir, el marc de la finestra, si
m 'importa una merda, o sigui, tu estàs veient
com està el carrer i... És més, a l 'edifici
històric al qual vivia jo del 1927, me 'n recordo...
tots els cables per allà penjant, dic, t 'estàs
preocupant perquè aquesta finestra no d 'allò,
però tinc els cables de no sé què, tinc un veí
que té roba penjada per allà, que no podia estendre
roba al balcó tampoc, perquè també estava regulat.
Ostres, que fort. Bueno, a veure, però em queda
clar que vosaltres, els hipersensibles sou vosaltres,
perquè us hi fixeu molt, teniu molta... Jo tinc
hipersensibilitat. Jo tinc obsessió pel detall,
però ja està. No, això és meravellós. A veure,
deixa'm, et contesto, però deixa'm que faci un
petit rodet, no? No, no, jo he fet una pregunta
absolutament hiperbòlica, pots agafar -la per
on vulguis. No, que era culpa meva. El Marc per
anar a Barcelona Lleida passa per Helsinki. A
veure, permeta'm que et faci una petita declaració.
És a dir, val la pena cuidar la bellesa de les
coses? Té sentit econòmic a nivell d 'aportar
d 'alguna manera? Claríssimament, sí. Mira, hi
ha un concepte que a mi em sembla molt interessant
que... A qui li vaig sentir és a Roger Scraton,
que és un pensador britànic que va morir fa un
temps, que parlava de les belleses mínimes i
com impactaven en la nostra qualitat de vida.
Què és una bellesa mínima? Doncs la quotidianitat,
les coses que es fan amb cura i que et poden
fer una vida millor. I deia, a veure... Si tu
pares una taula ben parada, amb els coberts rectes,
ja, posem el luxe d 'unes flors, posem que la
taula, o sigui, que tot sigui agradable, és que
no té per què ser car, no té per què ser una
cosa luxosa, sinó posar -hi una mica de cura,
perquè si... Un amic et convida a la festa del
seu aniversari i saps que seran els seus pares,
que serà un entorn una mica formal. Per què no
tries, si aquell dia et poses una camisa o una
altra, és a dir, tenir cura d 'aquests petits
detalls millora la vida i et fa, d 'alguna manera,
demostrar respecte al teu entorn. Si esperes
algú a casa, doncs... La neteges, si està desordenada,
si està desendreçada, aquesta mena de coses són
importants. La deixadesa que estàveu descrivint
d 'aquests cables, és per mi el contrari a la
civilització, és el contrari a fer -nos la vida
agradable, perquè és perfectament habitable.
Hi ha una cosa de la pandèmia que a mi em posava
molt nerviosa, que és que quan es van habilitar
tantes terrasses al carrer, per tal que ja quan
van començar a obrir els establiments i tal,
aquella deixadesa de les jercibergrogues, aquella
manera en què es va ocupar l 'espai públic, que
era necessari ocupar -lo, però de qualsevol manera,
sense tenir en compte la bellesa, a mi em posava
malalta. Us haig de dir que aquí també hi ha
un posicionament polític de vegades, que és que
la bellesa, tenir cura d 'aquestes coses, s 'ha
identificat amb posicions conservadores o amb
posicions aristocràtiques, burgeses, coses com
si fossin accessòries. Jo dic, però si ens fan
agradable la nostra vida, què més dona posar
-ho tort que posar -ho recte? És a dir, tenir
una mica de cura. I màxim en una ciutat que,
honestament, està a l 'ADN d 'aquesta ciutat,
la bellesa. És una ciutat extraordinàriament
vella. Pel litoral, pel mar, per la llum, per
la nostra arquitectura, per com són els carrers,
perquè vam tenir la sort que Sardà ens va fer
l 'Eixample. O sigui, hi ha tota una sèrie d
'artistes, creadors, arquitectes, que han posat
el seu talent en aquesta ciutat. L 'hem de respectar.
No han d 'haver -hi cables. No, teniu tota la
raó. I m 'encanta que us molesti. El problema
és, i per mi és un símptoma de decadència, és
quan no et molesta. Quan t 'és igual si les jerseys
són lletges o maques. Si està posat en cura o
no. És que això és... Mira, el Sánchez Ferlosio,
que no és sant de la meva devoció especialment,
però tenia una frase meravellosa que deia...
Algo així com... Al tanto, amb la lletjor, perquè
és la porta de la decadència. I és veritat, quan
ja tot t 'és igual, quan reps un amic i tens
els calçotets encastats a terra, al sostre, on
sigui, perdona, és que ja t 'és igual tot. Però
no. La civilització és cuidar les coses. Perquè
és respecte. Anem a posar les cartes sobre la
taula. Quan jo he conegut l 'Anna aquesta tarda,
li he dit que anava amb xàndal. O sigui, la primera
cosa que li he dit. I quan ha dit ara això...
La primera cosa que li he dit. El que els sotres
han pensat, qui estudia d 'informàtica, tu o
jo? Exacte. Mentre estava explicant el relat
de Nadal, el dia que el tio de Nadal va mal vestit,
estava pensant, ai, Marc, mal dia estriat avui
per portar -te un xàndal. És que estava plovent.
Jo sóc aquesta persona que va... I com que no
us veu, com que no us veu, doncs jo... No em
malinterpreteu, eh? Una cosa són les jerseys
grogues, l 'altra és... El xandall que està estupendo,
jo he vist el xandall, està meravellós. No, però
mira, de fet, és un punt molt interessant, perquè
hi havia una pregunta que teníem preparada, que
era aquesta, és a dir, històricament, el fet
de coses boniques i no pràctiques era una cosa
que s 'havia reservat per l 'elit, no? Tu veies
els palaus, hòstia, eren imponents i tal, però
a part, podrien ser més o menys pràctics, demostraven
una autoritat, demostraven una classe, no? Avui
en dia, que ja fer -ho tot és relativament barat,
ràpid, accessible per a tothom, No fer -ho únic,
quina excusa hi ha per no fer -ho únic? És a
dir, per mi, i tampoc són sans de meva devoció,
però Apple és de les úniques empreses que ha
dit, escolta, a part de fer les coses bé, anem
a fer -les boniques, anem a cuidar aquesta cosa.
No hi ha tantes empreses que facin això. A nivell
de software, ara, per sort, s 'està posant que
no et facin sangrar els ulls, ja és un estàndard.
O sigui, abans potser era un estàndard, ara ja
és com un no, no, es queda de ser. estèticament
perfecta però aquest bonic versus conveniència
sempre han anat molt separats, han divergit molt
i és una pregunta potser pels dos és a dir, com
veieu quin excusa hi ha per no fer les coses
que també compleixen amb uns rigors estètics
Però jo veig que no passa, eh? Perquè l 'altre
dia em van convertir en un fil del Regne Unit,
que era com... Saps allò com... Com es feia abans?
Que era com codo culo, saps? Que no sabies què
era, doncs ara és prisión o escola. I jo et posaven
com dos i... No, no, i era un fil, o sigui, on
sortien diverses coses, i dèieu si era presó
o escola, i no ho tenies molt clar, eh? Estic
segur que a veure... Bueno, perquè les presons
serien de Suècia, no eren les presons aquestes
del Salvador... No, era del Regne Unit, del Regne
Unit, no sé, em va semblar curiós, però... Regne
Unit podríem parlar, vull dir... En fi, Regne
Unit podríem posar... Menjar de restaurant o
menjar de presó, també, o d 'hospital. És que
les presons també han de ser maques. Clar, clar,
clar. Sobretot, a veure, és que no hauria de
ser contraposat allò útil amb allò vell. No,
no. Hem d 'aconseguir totes dues coses. Sobretot...
Però no és com una pose aristocràtica, sinó perquè
és que realment impacta en la nostra qualitat
de vida. És que ho penso sincerament. Llavors,
jo crec que hem de... No ens ha de ser igual,
la llatjo. No ens ha de ser igual. Però abans
no ens era igual. Jo me 'n recordo que vaig fer
un tour per Londres que ens van ensenyar aquelles
estacions de drenatge d 'aigua. Algú sap de què
estic parlant? Hi ha com unes estacions de drenatge
antigues a Londres que són com l 'equipament
més cutre nou. Seria com l 'últim d 'això de
la cadena de construcció. I semblen autèntiques
catedrals. Abans ens hi posàvem molt en sèrio
amb aquestes coses. I ara la gent les visita
i dius estàs anant a visitar una estació de drenatge.
d 'aigua residuals del segle XIX. O sigui, m
'agradaria poder anar a visitar el centre cívic
perquè em semblés bonic. I no pugem aquesta dedicació
a les coses. A veure, hi ha molt atllatjo al
món, sí, però també s 'estan fent coses molt
interessants. No, sí, sí, vull dir que no vull
ser com aquí el girente de l 'apocalipsi, saps?
Però vull dir, no ho sé, veig... És que clar,
és el que tu dius, amb l 'arquitectura s 'ha
d 'anar amb compte. De fet, relacionat amb l
'enllaçó i l 'arquitectura, clar, no hem parlat
d 'ahir, perquè ja és un tema que està molt d
'això, però dues reflexions sobre el teu llibre.
Una, evidentment, no hi ha res d 'ahir allà,
el qual s 'agraeix, perquè estic molt cansat
de consumir merdes fetes amb intel·ligència artificial,
però l 'altra, em va sortir el dubte de dir,
quan trigarem a veure edificis dissenyats? Potser
ja s 'està fent. Jo conec molt el teu software,
però no sé el teu camp. Ja es fa, això? Es valora
menys que el que fa una persona humana? A veure,
clar, fer un edifici és molt complex, però que
hi ha molts processos del que implica el disseny,
el pensar solucions, etcètera, que ja s 'està
utilitzant. Hi ha part descomptat i cada vegada
més. Sí? És holístic o és modular? Només es fa
servir en certes parts. Mira, jo el que he vist
és de moment en certes parts, exclusivament.
Però clar, com us passarà en tots els vostres
processos on esteu utilitzant la IA, que es va
menjant terrenys i que cada cop ho fa millor.
Sí, és molt interessant veure que, de fet, en
el món de l 'art ja hi ha un debat enorme amb
això, de si és art o no el que pot fer una IA.
Clar, el tema és que agafa, tots ho sabem, no?
D 'obres, d 'artistes, que... Clar, això que...
Jo per mi no és art, perquè per mi l 'art, o
un edifici ben fet, ha de tenir una intencionalitat.
I la IA crec que resol, simplement, però que
no hi ha una reflexió prèvia. Aquesta és la meva
sensació. Dit això, que ho pugui fer d 'aquí
dos dies, també seria possible. A veure, és que
és un moment apassionant. És un moment apassionant
de... Filosòficament em refereixo, eh? Filosòficament.
Però quan creus que trigarem a veure, per exemple,
la propera Sagrada Família feta... No, ho dic
per... Perdó. No, saps què passa? Un hot take
per tancar això. La Sagrada Família i jo tenim
una relació molt controvertida. Jo he crescut
als voltants de Sagrada Família. Ostres, que
interessant. Sempre he estat a quatre carrers
de Sagrada Família i sempre veia la façana que
tots coneixem l 'antiga. Quan vam fer la nova...
Jo ara en retrospectiva penso, sembla que l 'hagi
fet la primera ia que va aprendre a dibuixar
i sap greu, la trobo horrible, la trobo horrenda.
Saps aquella ia que et feia les mans amb set
dits i tot això? I llavors clar, dic, entre això
i una cosa que potser una ia ho faci molt millor,
jo ho sé que segurament aquí estic quedant fatal
en aquest sentit, però quan tricanem a veure
un gran referent arquitectònic, mundial, que
la gent es desplaci per anar -ho a visitar...
que ho hagi conceptualitzat una ia. No, no, és
superinteressant, no tinc resposta, però pot
passar, pot passar, pot passar, a veure, és molt
difícil fer una Sagrada Família per ella, encara
estem lluny, ara, en el món de l 'art ja hi ha
aquest plantejament, no? I els autors, vosaltres
ho sabeu, que ara estan en el debat de dir, ostres,
jo com protegeixo el que jo he creat si ara es
pot agafar així tan fàcilment, no? I crear una
cosa que parteix de les meves idees, no? I de
les meves reflexions i de tot el que jo soc.
Bueno, debats apassionants que encara no sabem
com resoldre. Anna, tenim una pregunta del convidat
anterior que ens l 'ha oblidat, amb sort que
l 'Aleix ha anat a dir. És que t 'anava a dir
que la pregunta del convidat anterior... No,
és que estem parlant de coses molt interessants.
Pregunta del Carlos. Bona tarda, Anna. La meva
pregunta seria, tu que ets una especialista en
ciutats i en real estate, quines oportunitats
identifiques? Quins maldecaps hi ha en aquest
moment a la ciutat on tu penses que la tecnologia
podria ajudar a resoldre? Vamos, o sigui, amb
moltíssimes. Està fet la tecnologia i està ajudant
a resoldre moltíssimes coses. I gràcies, Carlos,
per aquesta pregunta que uneix els dos mons,
del que sou, d 'on sou i d 'on treballeu, i el
meu. Ho he dit una miqueta al principi, no? O
sigui, el món immobiliari està desitjós que el
món de la tecnologia entri i, de fet, ja hi ha
moltíssimes PropTech que estan actuant en totes
les... en tots els trossos de la cadena de valor
immobiliari i ens estan fent la vida molt millor,
molt millor des de tots els punts de vista. I
us diré que aquest gran drama que tenim com a
societat que és facilitar l 'accés a l 'habitatge...
De la mateixa manera que he dit que sense rodalies
no ho resoldrem, també us dic, sense tecnologia
tampoc ho resoldrem. Perquè la mà d 'obra que
històricament ha estat dedicada al món de la
construcció cada cop és més reduïda perquè la
gent no vol treballar fent una casa. Llavors,
tots els processos d 'industrialització que ja
estan en marxa, però que estem a les beceroles.
Tot això s 'ha de generalitzar molt més. i a
la llarga abaratarà costos, ara no perquè s 'ha
de fer totes aquestes inversions, però a la llarga
ho farà productes molt més barats, però sobretot
en molt menys temps, perquè necessitem produir
molts més habitatges d 'una manera també molt
més segura. perquè no sé... Bé, en fi, em podria
allargar molt més, però gràcies, Carlos, però
sí, per descomptat, o sigui, moltíssimes solucions
pot aportar la tecnologia tant al món immobiliari
com al món de les ciutats. Doncs, Anna, moltíssimes
gràcies. Ja sé que la teva empresa no vol que
et dediquis a la política, però si mai t 'hi
dediques, tens el nostre vot. Gràcies a tots
dos, i jo també us votaria si us presenteu, eh?
Ho tinc feliç. Es en compta amb el que desitges,
eh? Es en compta amb el que desitges, sí.