Ara sí, ara sí, ja tenim la llumeta vermella.
Ara ja estem aquí. T'he de tenir el modo avión
ja posat, eh? Sí, correcte. Molt bé, nois. Marc,
què tal? Com estàs? Com eren les classes de pintura
d'avui? Bé, bé, és que si fos el dimarts...
És que de veritat que t'ensenyaria fotos només
perquè veies el caprogracet amb el dibuix. Sí,
sí. T'has mudat avui, eh? T'has posat seriós
pel Sergi. Em pensava que havies mudat de pis
o alguna cosa. Creu -me que és el primer que
hi havia. És per posar una mica el toc seriós,
perquè xato si ho has de fer tu. Jo estic intentant
que ens patrocinin la gent de Branca Estudio,
que fan unes samarretes molt xules, i com que
no són patrocinadors encara, però aquest tipus
de samarretes s'han d'exhibir més públicament.
I ja que estem aquí a la casa de la Sotana, que
ells també fan molta... molt de patrocini de
Branca Estudio. És el punt de la neutralitat.
Punt de la neutralitat, punt de la seriositat.
O sigui que hauries de ser tu el que va negociar
els patrocinis amb gent seriosa, com el Bonpreu
i altres marques així, que ja en parlarem d'aquesta
gent. Sergi, com estàs? Benvingut. Molt bé, gràcies.
Ara ho comentaré a la intro. He preparat la típica
intro. El seu primer podcast. Jo no sé, Marc,
si tu te'n recordes el teu primer podcast que
vas gravar. Estaves nerviós o què? Ostres, no
tinc el primer podcast, però sí que tinc, igual
que tu, intervencions radiofòniques per la història.
Saps qui em va entrevistar a mi quan tenia 22
anyets o així? És quan et vas fotre el pinyo
amb la moto i vas tallar la Ronda Litoral? No,
això en tenia 18. Sí, no, això era abans. Llavors
encara no havia fet res de bo a la vida. Llavors
ara estava en procés de fer alguna cosa bona,
va ser just després de la Uni, i igual, mira,
és que ara has dit abans, abans, el de la SER,
i em van recordar que em van entrevistar a la
SER, i em van entrevistar Ramon García. No donava
crèdit. jo només no sabia que seria Ramon García
però m'ha entrevistat Ramon García per què et
van entrevistar? te'n recordes de Yo Mando?
per això, i vaig haver d'explicar jo pensava,
estic parlant de Ramon García el dels luchadores
de sumo aquells que es queien el de Gran Prix?
sí, aquest! amb la capa de Dràcula imagino que
anava sense la capa quan em van entrevistar perquè
era de Telefónic però era de ràdio i a ràdio,
sí potser no abordar res per sota, això no ho
sabrem mai Tu te'n recordes de la teva primera
entrevista radiofònica o tele, Sergi? Entrevistes
i unes quantes, tant a ràdio, tele i premsa.
Però podcast el primer, o sigui, content. Però
això és clar, si passes del gran mitjà al petit
mitjà, com nosaltres, i has passat de jugar a
la Champions a anar -te a retirar a Lliga Grega,
una miqueta... Hi ha nervis o no hi ha nervis?
Sempre fa gràcia, no? I alhora és diferent, no
compararia tant Champions i això, sinó que al
final també el podcast pots profunditzar molt,
perquè és més estona. Una entrevista, els cops
són 5 minuts i fora. Sí, això té gràcia. Aquí
paguem millor. Aquí paguem millor. Som el Saudi
-Arabia dels jugadors. L'Inter -Miami, no? Sí,
perfecte. Mira, vaig a fer la intro, si de cas,
perquè aquí hi haurà gent que no el coneix molt,
no només perquè és el seu primer podcast, sinó
perquè és una persona que no sol sortir molt
al que en diem l'Spotlight. Aleshores tinc la
meva intro tradicional per la parròquia focaterrestre.
Avui ens visita l'home que et pregunta si vols
arrodonir, i amb 10 cèntims, una transacció del
bon preu, et fa sentir com la persona més solidària
del... planeta, et fa sentir com Amancio Ortega,
saps? Fent aquestes supertransaccions. Darrere
d'aquell botonet màgic hi ha Worldcoo, la fintech
social que ha convertit la rodonomia solidària
en una empresa, que això ja no només és una cosa
supercomplicada de fer, sinó perquè crec que,
com a empresa, heu rebut tants rebutjos d'inversors
com... anul·lacions de l'arredonament que fan
els caixers i caixeres del bon preu quan vas
allà, que ja t'ho cancel·len ells perquè al
final volen que paguis el teu i punt, que vagis
per feina. Per tant, principis els justos i anem
per feina. No sé si heu tingut tot aquest tipus
de cancel·lacions per part d'Aventure Capital.
Bé, cofundador i CEO des del 2012 amb l'Aureli
Bou, ha aixecat més de 20 milions d'euros, ens
has comentat, i... Ja heu passat els 100 milions
de microdonacions per finançar projectes de caire
social. Jo conec el Sergi des de fa uns 10 anys,
més o menys, i hem anat fent teràpia de fundadors.
que és una cosa que no està suficientment extesa,
que és, bàsicament, quedar per fer un cafè, durant
una i mitja o dues hores, explicar -nos les misèries,
no sortir amb cap tipus de conclusió per ajudar
-se de manera desinteressada. Això, per mi, ja
és de molt alt impacte social, que al final és
el món al que es dedica Sergi, i per això, segurament,
li ha invertit Ship2Be. Emprenedor de mena, Ravel
Isutanero, també té una faceta inversor amb Smart
Tech Capital, i després com a Business Angel,
i diria més, és dels pocs inversors. que les
empreses on jo l'he presentat i he acabat invertint,
m'han dit, tio, boníssim, el Sergi, ens ha obert
tantes portes. Això sí que és smart money de
debò. No ho he sentit de gairebé cap altra persona.
Vull dir, que això què t'ho endus? Sergi, tu
ets d'esmorzar de forquilla als forts, esperem
que avui siguis capaç de clavar -te un frigandó
amb bolets i un cigaló doble de ratafí amb nosaltres,
i benvingut a Focaterra. Moltes gràcies. I com
és que no ve mai, als esmorzars de forquilla?
Viu fora, per començar. Té criatures. I té una
feina seriosa. Podem començar per aquí. A diferència
de tota la gent que ve als esmorzars de Corquilla.
Però em vas convidar algun cop. I tant, clar,
que t'he convidat. T'he convidat perquè et
donaries molt joc. Però és que l'hora no, perquè
em sembla que tu deixes els crios a les 9 o alguna
cosa així. Vinc a Sant Cugat i les 9 van a l
'escola, llavors ja complica la logística. Tio,
malgrat estar al sector social, ell és ric. Aleshores
deixes els crios a Sant Cugat, viuen a Barcelona,
per tant... Ei, que sóc ric de tota la vida.
Comencem per l'elefant a l'habitació, que per
mi és com collons has aconseguit crear una empresa
que és un microsàs, o sigui, que és una funcionalitat
convertir -la en empresa. O sigui, no només aixecar
pasta per això, sinó aconseguir clients i aconseguir
inversió, també, per una cosa que molta gent
et diria, això és el típic projecte, side project,
bootstrap, de una o dues persones en temps lliure.
Total, no, no, doncs picar en pedra. Realment,
picar en pedra ha sigut la clau. Ja fa quasi
14 anys que amb l'Aureli vam cofundar Worldcoo
i vam donar moltes voltes. Hem pivotat, que se
'n diu, més de 3 vegades, hem estat a punt de
tancar, si no 3, 4, de 3 i 4 vegades, a punt
a punt, allò, salvant matchballs. O sigui que
realment... lluitant i perseverant, realment,
sí, sí. Ja en parlarem, perquè una de les preguntes
que tenia és perquè molts d'aquests cops que
ens hem anat veient als 10 anys és, buah, tio,
m'has estat a punt de tancar, i després és com,
buah, ara m'ha aconseguit no sé què. Després
d'un gran punt a baix ve una gran pujada, no?
Jo, un dels dubtes que tinc és aquest, no?, el
de vosaltres vau ser bastant visionaris amb...
amb el tema de la inversió social, projectes
d'impacte, que se'n diu, perquè aleshores encara
no es tenien les mètriques que hem vist en els
últims 4 o 5 anys que els retorns en impacte
o en el sector social han, no sé com es diu això,
outperformejat els del venture capital en general.
I vosaltres em vau dir, nosaltres anem per aquí.
Era intencionat o era perquè no sabíeu fer una
altra cosa? Bona la pregunta. No, no, era intencionat.
I recordo un dels primers inversors que hem de
veure, el Xavier Marcet, que va invertir, és
un dels... S'han convertit els primers cinc
allò bojos que van creure en nosaltres quan teníem
ni un business plan, que se'n dius, teníem una
idea i... Una pregunta va fer, però vosaltres
voleu ser una ONG o voleu ser una empresa? I
quan jo he dit, no, no, volem ser una empresa...
Clar, això, per exemple, el 2012, no hi havia
gaire ni business angels aquí, no hi havia, evidentment,
res d'impacte, d'inversió d'impacte, i quan
hem... No, volem ser una empresa, però amb aquest
toc i bastant social des del principi. I llavors
li dic, vinga, els vull acompanyar. Perquè en
aquell moment era molt o ets ONG o ets empresa
tradicional. No hi havia híbrids, no hi havia
evolucions dels models. I això ell es va sumar
per la resposta de dir, no, no, volem ser empresa,
però amb aquests matisos. O sigui, i per anar
a l'alfabets com jo, i ara que a més està molt
de moda tot el rotllo aquest de mou PNI i tot
això, parlo de si ets non -profit, si no, o sigui,
com es veu l'univers paral·lel en què ets ONG?
Què canvia? Doncs nosaltres, clar, la primera
és... Una empresa és for profit o no for profit,
no? Jo, per exemple, és una empresa que era per
definició. Però nosaltres vam dir, vale, doncs
podem buscar un model híbrid, és a dir, som for
profit, per tant, perquè hi ha inversors, i si
no ens trobarem, potser trobaríem part d'una
fundació, vam mirar, vam començar com una associació,
l'Embria Worldcoo, i vam haver de tancar -la perquè
no eren models... Anàvem a fer el mateix de sempre,
no? Buscar socis, buscar patrocinis, empreses
que fons perdut posin diners i això, doncs ja
no en un context de... ja post -crisi financera
del 2008 -2011, ja no posàvem diners de la CPNL
directament per nosaltres, i llavors el que vam
dir, hem de trobar la manera que els inversors
puguin posar diners i puguin guanyar -ne, però
fent -ho molt millor i que renunciïn a part d
'aquests beneficis. Llavors vam posar ja directament
al pacte de socis que el 70 % dels beneficis
de Worldcoo es reinvertirien en projectes socials.
Per tant, a grosso modo, si el 70 % no neixia,
30 % empresa. I tot això els vam convèncer, vam
poder entendre que amb aquest 30 %... en el sentit
que tot vagi bé, doncs podem tenir cert retorn.
És a dir, que molts d'ells ja van fer l'òptica
com a primera inversió d'impacte, tot i que
no existia encara ni tenia cap bonificació fiscal,
van considerar -ho interessant. Però si és una
mena de responsabilitat social corporativa en
inversió, o no? Podria ser, és a dir... que ara
està molt més estructurat, ara hi ha molts fons
de fons o fons institucionals que ho posen per
requisits, que hi hagi una part d'impacte, és
digís, que hi hagi o d'economia verda o d'economia
social, uns percentatges, etcètera. però en aquell
moment no. Però ja començava a sonar, hem de
fer un món millor, no val només el capitalisme
de fer calés i prou, les empreses han de tenir
un compromís de retorn a la societat, etc. I
la música començava a sonar. I aquí van algunes
empreses o alguns fons, van dir, ostres, que
en el nostre portfòlio n'hi hagi una que faci
un món millor i potser, en el seu cap, renunciem
a part del multiplicador que puc fer amb un altre,
però ja em sembla bé. I al final hem demostrat
que podíem compaginar -ho tot. De fet, una de
les coses... M'ha agradat molt el tema aquest
de si volíeu ser una start -up o una empresa
o una ONG. De fet, si no recordo malament, és
que hi ha vides que una start -up sense vendes
és una ONG. Les start -ups han de deixar quan
abans possible de ser ONG en aquest sentit i
començar a facturar. I l'altra cosa que trobo
interessant, que per això ho deia, que no és
casual que hagi parlat d'empreses que són una
feature. No per disminuir i minusvalorar el que
feu vosaltres, però des del punt de vista d'un
inversor que diuen no, jo inverteixo en una plataforma
que serveix per controlar 20 o 20 o quantes i
de vegades apareixeu vosaltres, no, som un tic
a la pantalla de check -out dels e -commerce.
Hòstia, i això que no es percebi com una feature
és una conversa que he tingut amb l'Edu Manchón
de MailTrack ara a MailSuite, que clar, ells
han construït la seva narrativa al voltant de
no, no, vam començar sent una feature, però darrere
tenim dades. tenim un component B2B, tenim una
marca, etcètera, etcètera. Vosaltres, com contrarrestau
aquest argument del bici que us deia, no, no,
és que sou una fitxor, jo no puc invertir en
fitxors. Total. Nosaltres, en els diferents anys
i moments bons i dolents que hem tingut, recordo
excursions amb el nostre consell i d'una banda...
com un gran repte que ha donat molts anys a tenir,
de passar de ser un nice -to -have a un must
-have. Aquest va ser un repte que, a nivell de
vendes, constant. És a dir, les empreses han
de percebre que guai tenir Worldcoo, no, no, ho
han de tenir perquè ho té la competència, perquè
els hi porta un benefici d'imatge, perquè els
clients ho demanen, pels motius que fos, però
intentar passar d'un nice -to -have, que ha
de ser una cosa bonica, però que no impacta críticament
el negoci, no, no, una cosa que han de tenir,
això sí. Aquest va ser un repte molt important,
no? I aplicat a la inversió... M'he endut, m
'he aconseguit parlar en fons dels top de nivell
global, quan volíem escalar, dels top tier que
imagineu, i molts d'ells ens deien, hòstia,
ens encanta el que feu, o sigui, ho compliu tot
en l'aspecte de dir, sabem que ser una empresa...
xula, que funcionarà, però no serà una empresa
de multibillion que és el que ells juguen. Ells
juguen a que una surti bé i deu -se'n que no
i ha de complir. I ells eren com de nínxol i
jo vaig endur -me molts nons per això. No vol
dir que no sigui un gran negoci que pugui funcionar
molt bé. De fet, ho està demostrant i estem encantats
de... Però no encaixeu amb el nostre... No? En
fons. I això alguns ens ho han dit. Bastants
ens ho han dit, això. Però és que aquest és un
molt bon punt que jo no sé com no diuen més sovint.
És a dir, aquesta idea que no totes les empreses
són invertibles i que hi ha algunes que són carnisseries
i està bé. O sigui, que tenen un model de negoci
normal. O sigui, que compren per 3, venen per
5 i seguiran funcionant sempre bé. I està bé.
I és just el que tu dius, no? Aquests bicis funcionen
amb un model que és un power law total, que dius,
escolta, jo inverteixo amb 100, 97 se'm moriran,
2 em dinaran més o menys i una pagarà la festa.
Jo, si tingués un inversor, preferiria mil vegades
que em digués... Escolta, no, tu no ets del món
d'això, busca un altre tipus d'inversor, menys...
No sé si la paraula és sofisticat, però que juga
a una altra lliga que la meva, no? És a dir,
que jo, no sé, vull dir que no ets invertible
per mi. I aquesta és una conversa que m'hauria
agradat que molts vicis m'haguessin donat a
mi abans, no?, de dir, escolta, no, no t'invertiré,
perquè després poses pressions inútils, perquè
t'entren com a negocis, perdona, t'entren diners
de... que possiblement no estan gens interessats
en el teu model de negoci perquè saben que mai
li aportaràs allò. I es desalinearan. Exactament.
No tindreu una bona... No, no, totalment. Jo
he agraït moltíssim, i a molts els en porto molt
bé, i anem fent xerrades o cafès amb vicis d
'aquests, que potser no hi haurà mai cap màxim
en remells, però tenim bona relació perquè els
hi agraeixo un no a temps, o ser transparents,
perquè també vaig endur tantes decepcions amb
gent que promet i et va marejant la perdiu, perquè
al final el que els interessa a ells, des del
punt de vista inversor, és guanyar temps, que
acabis de mostrar, i alhora que tu estiguis en
una posició més dèbil per acabar acceptant coses,
i per tant... des del meu punt de vista, és una
mica jugar brut, des del punt de l'emprenedor,
no? Per tant, els que no han jugat així, diuen
ràpidament, m'encanta, o no m'encanta, però
ABC és transparent, diu que no, però motius i
tu dius ràpid, això, jo ho agraeixo molt. I entenc
que per ell també ha de ser, a vegades, difícil,
no? I més a una empresa que diu, no, anem a fer
un món millor. Hòstia, dir un no directe, a vegades,
costa més que un altre, no? Però per això agraeixo
els que van ser transparents. Tu t'ho has trobat,
això del... És que es comenta molt, se sap, no?,
el tema del bici, que et diuen... que van tirar
la pilota endavant, perquè a poc a poc et vagis
quedant sense caixa, després tenim una posició
més agressiva a l'hora de negociar. Tu t'ho
has trobat a la teva pell? Això s'ha vist, eh?
Sí, s'ha vist, però vull dir, no sé si tu ja...
M'ho he trobat, per sort, amb cap dels que vaig
tenir dins, tots ens ho vam... Porta una relació
magnífica, vam anar a sopar, tot el dia amb tots,
o sigui, amb els teïns, però amb alguns que el
procés... No han entrat, però s'han portat malament.
En tinc uns quants allà guardats. Algun dia ho
diràs, no? I com a business angel, ara me n'he
trobat en algunes tardes, també algun que amb
unes manes praxis que tela. Coincidien? O sigui,
aquests dos subconjunts es solapaven? T'has
trobat algun que... Encara no. Encara no. Encara
no. No, perquè, per sort, d'aquests, no en tinc
tants. Per sort, no és allò... Però tinc dos
o tres d'un i dos o tres de l'altre. Però sí,
sí, els tinc allò... Apuntadets. Escolta, jo
crec que... Vaig a fer una pregunta que jo ja
sé la resposta, però la nostra audiència potser
no, que és la de... I això, a nivell de unit
econòmics... En quin punt arriba a tenir sentit?
Perquè tenir transaccions molt petites, de caire
solidari, és un marge ínfim. En quin punt això
hi ha tal volum que dius comença... Quan heu
trigat a fer l'empresa que sigui rendible, per
exemple? Sí, sí, no, i ens ha costat molts anys,
i ara explico una mica el procés, però recordo
una frase que em va dir un dels meus consellers,
que a més som molt amics, i va dir, al final,
Worldcoo d'entendre que no estem venent SEAT,
sinó que estem venent Rolls Royce, i amb un punt
més bèl·lic, però estem dispensant franc tirador
i no matralletes, és a dir, Worldcoo no pot anar
a tot arreu, perquè al final el procés, diguem
-ne, de venda, d'integració, costa igual, una
gran empresa. una gran cadena de supermercats,
que una petita que en tingui 20, per tecnologia,
molts cops és bastant similar el procés, el temps,
la integració, la comunicació i demés, però que
el retorn no té res a veure, no? Llavors... O
sigui, heu anat a caçar elefants, com es diuen
d'això, no? Sí, el que hem intentat, o el que
hem anat fent, sí, sí, i al final ho veus, que
al final el retorn que hem tingut en termes de
donacions no té res a veure amb un de gran, amb
un de petit, i que l'esforç, molts cops, és
el mateix. Al final seguim en la política de...
tothom que vulgui ajudar, lògicament, és benvingut,
intentem sumar -los tots, hem anat estandarditzant
processos, fent coses fàcils per fer la integració
més fàcil, però hi ha el focus més, diguem -ne,
de vendes, tot i que no es venda, perquè l'empresa
en si no pagava diners, no?, això us ho explico
si veureu el business model, però al final la
clau era el focus en empreses grans, perquè el
retorn era molt gran, i l'exponenta, la gent
és econòmica, i també era un negoci de molt de
volum, i vam aconseguir fer... quarters d'ebitda
positiu i anys sencer, pràcticament. Després
i últimament no, perquè m'he posat a llançar
internacionalment i m'he hagut de fer una inversió
per créixer fora. Però vam poder demostrar que
era un nou prou. Però clar, estem parlant que
era amb 15 persones i vam haver de moure mensualment
3 -4 milions de donacions, que no està mal. O
sigui que són xifres complicades, no molt fàcils
d'assolir. O sigui, ha costat molts anys arribar
aquí. És que això és divertit, però és que li
has fet el pitch... És que ell i jo tenim moltes
guerres d'aquestes, de coses que no ens posem
d'acord, i sempre parlem del B2B i el B2C, saps?
Som uns batalletes, Teo. Sí, tenim batalletes,
tenim batalletes. Què preferiu? No, no, clar,
jo soc zero fan del B2C, zero. I li has fet com
el pitch que jo sempre li faig pel B2B, de dir,
escolta, quan tens un equip petit, o sigui, centre
els recursos amb clients més grans, perquè és
el que tu dius, no? Vull dir, possiblement et
costa una mica més aconseguir -los, però és que
el play de màrqueting que has de fer per arribar
al B2C és tan difícil que... En un equip petit,
No és real. És que nosaltres vam pivotar del
B2C al B2B. Vam començar a ser un crowdfunding
solidari, un Kickstarter, un Bergami de les socials,
i vam fugir escaldats, perquè no teníem ni el
gran coneixement en màrqueting o per fer campanyes
xules, ni els diners, no teníem ni un duro als
inicis. Llavors, clar, vam veure que... Aquí
veus un dels moments que va estar a punt de tancar,
i llavors vam llançar una solució B2B per integrar
-hi e -commerce. Però vam pivotar, per tant,
clar, personalment, estic encantat amb el B2B
i una mica més escarmatat amb el B2C. És veritat.
que si la claves amb el B2C probablement podràs
ser el multivílion aquest que volen i és més
probable amb un B2C de molt èxit que amb un B2B.
És probable, però costa tant més per mi arribar
a ser aquest B2C, que, en canvi, un B2B pots
tenir 20 -30 persones, sempre equident positiu,
i tenir una tecnologia molt xula, i passar -t
'ho molt bé, i no estar patint tant, doncs probablement
sí. Aquest és el problema, o sigui, perquè jo
crec que tens una moneda i la pots anar tirant
tantes vegades com vulguis, però jugar al B2C
és com voler que et caigui de canto, saps? Sí,
no, és veritat, i costa a vegades, no? Perquè
dius, ostres, sí, és veritat que l'Unicornio...
Tothom està enamorat del B2C, tothom vol el B2C,
perquè... Bueno, en aquest país, l'Unicornio...
o més debito sí. Clar, perquè hi ha com aquesta
espècie d'aura darrere d'anar a buscar el consumidor
final i tenir una cosa molt transversal, però
és que no és realista amb equips petits. I amb
el teixit de capital que tenim aquí, és a dir,
com amb el sentit inversor que hi ha aquí a Espanya,
que no hi ha com aquesta idea de... Bueno, que
és de copycat. Copycat i marketplace, bàsicament.
Exacte, i no tenim com aquestes de The Late Stage,
de, no sé, Series Q, saps? Que allà t'entra
diners... No n'he vist mai cap, perquè... No,
no n'hi ha, no, no, però vull dir, com aquesta
idea... allargar tantíssim l'arribada al mercat,
com que això no existeix aquí, el més realista
és això, és girar la moneda i dir, escolta, que
no creu tu, i que surti alguna cosa, perquè si
no... Però si no ho has vist, costa de veure.
És a dir, si no ho has viscut, costa de veure.
Jo abans et parlava del Ramon García, no? Sí,
sí, sí. És exactament el mateix. Jo vaig començar
ofuscadíssim en un productet que obria portes
i estava obsessionat amb muntar -ho amb portes
de pàrquing perquè per mi era el més evident.
És el que deia, jo anava pel carrer i hi havia
portes de pàrquing, jo anava aquí. Però després,
és que és molt difícil capilaritzar tant i arribar
com tant com el client final. En canvi, si tancas,
jo què sé, un ajuntament, un port o una empresa,
igual aquesta gent et dona com 10X en el negoci
i costa el mateix començar -los. És que, clar,
de fet, amb l'analogia aquesta que fas, amb
B2C, realment, Jo crec que nosaltres, com a humans,
estem com capacitats per pensar que podem fer
un cert número de ventes i dir, sí, sí, jo estic
capacitat per vendre el meu producte a X persones.
Què passa? Que quan fas B2C, en el teu cas, jo
mando, pots vendre aquest producte, que potser
cobrar, o per dir alguna cosa, no sé els números,
30 euros al mes o 30 euros l'any, i li pots
vendre a 30 persones, però això no paga un sou.
En canvi, amb el mateix equip, fer 30 vendes
a B2B, que hi ha una part en què no estic d'acord,
que és la que vosaltres... Per la naturalesa
del vostre negoci sí que podia una a elefants,
però la realitat és que la majoria d'empreses
no poden anar a elefants. Sempre et diuen, vés
a buscar les gazeles, no? No, no, en total. Però...
Després et contesto la part perquè estic d'acord
amb el que dius. Clar, la cosa és, jo és veritat
que jo, no havent fet ventes, per exemple, quan
vaig començar amb Mercedes, vaig dir, home, sí
que em veig capacitat de vendre projectes a X
empreses, però... Al principi no en veia capacitat
d'anar a HP, Ford, La Lliga, no sé què. Ara
avui en dia potser sí, però al principi l'hi
vens al restaurant del barri, a l'Startup del
teu col·lega, no sé què. Aleshores comences a
casar amb conills, i després arriba un punt en
què potser se't posa pel camí un elefant, però
és veritat que tècnicament un elefant d'aquests
et pot morir. Potser a vosaltres us ha anat bé,
perquè al final si el que voleu és volum, que
nosaltres som una empresa de marge, no pots anar
a buscar elefants, perquè sí que perdre un deal...
et suposa menjar -te un marge. En canvi, vosaltres,
tampoc hi havia tant marge en aquest sentit,
és, puc invertir en el que surti un, puc tenir
-ne tants en paral·lel, perquè són bastant similars,
i potser per això sí que us podíeu permetre anar
a buscar els elefants, perquè la resta no us
interessaven. A nosaltres, la capa mitjana, les
gazeles, ens van perfecte. No tenim incentius
per anar per un elefant. Però el punt és, per
matisar, perquè estic d'acord amb el que dius,
al principi no podíem anar a un elefant. No,
clar, pensava. Quan vas a un elefant dius, hòstia,
em pot agradar molt això, però no seria el teu
conillet d'Índies. Quan vas a un supermercat
dels top 5, dius, mira, que ja tinc 20 supermercats
més regionals o més de zones, i amb xifres bones,
ara sí que t'escolto. I ara, quan té un competidor
directe, que entres, al moment, clar. Però nosaltres
tampoc tenim... En el món ideal, és a dir, hi
ha moltes que van entrant i no hi ha gent que
no, i encantats que entrin, però com no tenim
10 .000 clients per país, en tenim 100, 200,
que ens interessin realment, que tinguin més
de 50, 100 botigues, que és el target nostre,
clar, hem de parlar amb tots. I és un procés
que pot durar anys, la venda. Però entre amics
li vas dir, mira, el teu competidor s'ha entrat.
O mira, un player com tu, però d'Itàlia, està
entrant. És quan... O mira, que ha entrat el
Carena d'un altre sector, però que és superbona,
o un club de futbol que t'agradi molt. Vas donant
xits i al final s'alinen els estres. Però per
això, el que hem d'anar mantenint, és una venda
molt llarga. Això també ho hem après. El nostre
procés, vendre elefants, o inclús elefants petitets,
o hipopòtams, són processos molt llargs. Són
processos que duren bastant. I en el meu món
ideal, no el pit, sempre deia els... No, en dos
mesos tenim. Dos mesos tinc el cafè, però per
dir aquí després són mil coses fins que es ven.
Hòstia, jo he picat anys certes portes i al cap
del temps ha acabat sent un contracte que després
no valia la pena, però bueno, ja entrem a això
algun dia. Has mencionat dues coses a les quals
m'agradaria entrar perquè segurament és el típic
que no et pregunten. A altres podcasts o a la
ràdio o a la tele t'hauran preguntat per coses
més sensacionalistes, però no t'hauran preguntat,
per exemple, pels experiments fallits. Ho has
deixat caure un parell de cops, que hi ha hagut
bastants experiments fallits. de Worldcoo, que probablement
són amants de passar el B2B, o inclús com a origen
de l'empresa. Quants experiments fallits heu
hagut de passar per després ja trobar el model?
uns quants, no, no, i s'ha d'aparlar, perquè
si no fos per a les experiències allits estaríem
tancats, i no vol que no estaria avui aquí, sens
dubte. I ho prenem com una part del camí, i que
el que vèiem que funcionava, intentàvem seguir
i potenciar -ho, i el que vèiem que no, apartar
-ho. I aquí, per exemple, amb l'Aureli, el meu
amic des dels 3 anys i cofundador, ens enteníem
molt bé, perquè ell amb això és més dur que jo,
jo soc molt romàntic, llavors jo m'enamoro més
de les coses, i ell és més... Això no ho fem.
I ens ha anat molt bé, perquè al final, doncs...
que generalment el d'operacions és més el de...
No, ell és operacions. Però estàs com a COO.
Sí, jo estava més de vendes i inversors, i més
incisional. I ell era més operacions. Per això
m'anava molt bé parlar coses amb ell, cada dia
fèiem el cafetó i comentàvem la jugada, i hi
havia coses que jo... Sí, no, perquè això...
Hi ha un punt que... que en això jo crec que
els que tenim més visió comercial veiem que al
final ves, no, mira, faig aquesta venda ara que
potser no dona un retorn ara, però ens ajudarà
a tancar no sé què o ens posicionarà aquí, que
si tu mires el retorn immediat o algú dirà, tio,
no parlem el temps perquè no és core, i si ho
mires estrictament com allò, té raó, no és core,
però si penses en llarg termini i al final també
passa. Però respondent -te, sí que ens ha passat
bastants cops, el primer... No parlem de fracàs
perquè, recordeixo, si no fos per aquests fracassos,
si volem, per què no? No estaríem vius i no seríem
el que som. Però on va ser això? El bito sí que
va ser molt clar. Quan vam veure que no teníem
ni les eines, ni els recursos, ni el coneixement
per fer campanyes, a treure la gent que vingués
a una web i tregués la nostra web i busqués aquest
projecte de protectora d'animals o aquesta investigació
del càncer, tregui allà la targeta i faci una
donació. Això costa molt, que a mi competeixes
contra tot, no només contra coses de donacions,
sinó contra diaris, contra Facebook, contra qualsevol
cosa que atregui l'atenció a la gent, que costava
molt, i vam veure que no érem capaços. Aquí vam
fer un primer pivot, vam fer més tecnologia,
més integrar -nos en comerç electrònic, i va
ser un primer encert. Però igualment, aquí un
altre canvi que vam fer, per tant, un petit...
Teníem, mira, comerços del top 10 d'Espanya,
en teníem 3, i vam dir, hòstia, igual, les xifres
no són tan grosses, què passa aquí, no? I tot
arreu, no, l'e -commerce, parlem del 2012, no,
el 13, 14, 15, no? No, l'e -commerce, tot...
I, o sigui, tenim... top 3 i estem fent 4 duros
i tenim conversions del 10, 15, 20%, que no estan
gens malament per ser comerç electrònic, què
és que ens està escapant? Doncs ens està escapant
que el pastís no estava en el comerç electrònic.
Per més que tots els mitjans i tots els gurus
deien comerç electrònic, per comerç electrònic
la regla era menys d'un 10 % del total de les
vendes. I inclús avui és en overall menys d'un
20%. I la gent segueix dient, està molt bé, però
a més està concentradíssima en dos o tres players.
I sí que de nínxol, o en categories concretes
com els viatges, és molt online, però en supermercats,
per exemple, que és un dels dos punts més forts,
és molt petita la part encara, no s'ha digitalitzat
molt, i ho estan fent ells, estan posant molts
recursos, però a nivell de vendes, inclús el
90 i escaig de les vendes es passa en el món
presencial, en alguns verticals com els supermercats
o el gran consum, i per tant, fins que no vam
aprendre això i vam entendre que havíem d'anar
aquí... Vam estar patint. Per sort teníem diners,
en aquest moment. Sempre diem que teníem diners
quan no teníem model, i quan teníem model no
teníem diners. Però ho vam salvar perquè vam
poder aquests anys de travessar el desert, que
vam haver de buscar el model, teníem diners,
i això ens va salvar. I l'altra cosa que has
deixat caure dos o tres cops, que no podem deixar
-ho passar, que és la quants cops has estat a
punt de xapar i per què. Home, alguns els recordo
de dus. No sé si 3 o 4, però crec que per aquí
va la cosa. Has estat a hores? Què és el que
has estat menys a prop de xapar l'empresa? Hores,
dies, setmanes? No, dies segur. i desconeixi
hores. Recordo un al principi de tot, que si
no ens donen oficina gratis en un coworking allà
a l'ESADE de Creàpolis, si no ens ho donen...
Ah, sí, sí. Perquè, clar, portàvem temps d'empir,
però no es gastàvem, no teníem un lloc on anar.
Si ja no aconseguim això, és que no farem res.
I va acabar sortint, vinga, la primera ronda.
Clar, si aquests cinc bojos són amics, ara tots
ells, i són gent boníssima, que han regalat un
món, i estic encantat. Això va ser sort, no em
coneixia cap dels cinc abans, va ser picant pedra.
doncs si no haguessin entrat, en total per aconseguir
25 .000 euros, hem pogut fer la primera versió
de la web, que no teníem diners nosaltres per
fer -la, doncs també hauríem tancat. Si no haguéssim
guanyat la primera edició del BStartup i
el banc Sabadell no hagués apostat per nosaltres,
també hauríem tancat 2014. I hi havia com 400
i escaig empreses aplicant a la part final i
havíem guanyat 5. i un altre que va guanyar,
que és un redpoint, que és un bitxo. Hòstia!
Aleshores, tres han tancat. Què van tancar? Crec,
eh? Què van tancar? Tres, la nostra i aquella
primera edició. Ara ja no ho fan per edicions,
així i tant, ara ho fan més, van entrant i això,
però anem com dos edicions a l'any, i si no
hagués sortit això, hauríem tancat. I que són
tres, però que n'hi ha hagut alguna més, eh?
N'hem tingut algunes, sí. Has estat clínicament
mort, no?, i has tornat a la vida. Sí, de fet,
a mi m'han xivat alguns, els inversors que ens
tenien, valorats amb zero. Right off, ja estàvem
directament a això. I s'han endut en l'alegria,
bueno. No només per si impacta, sinó a sobre
per... Veien que ho donàvem tot, que feia impacte,
que érem bona gent, que tal? Eren encantadors
amb nosaltres, però internament alguns m'han
xivat després, que ens tenien valorats amb raïtats.
No, no, clar, i que important l'expectativa,
no? Perquè al final, si ja comptaves que era
un 0, després li vas donar l'alegria que no,
llavors encara eres molt més orgullós per ell.
Exacte, l'alegria més de les més grans que s
'han dut. O sigui que a sobre, hòstia, ha estat
bé per ells, no? Quina ha estat l'any que vau
dir... Ara això ja sí que funciona. És a dir,
podríem esperar que fos l'any del Covid, perquè
al final totes les transaccions passen a ser
online. No sé si aquell any vau experimentar
el major creixement o ja ho havíeu fet abans.
No, hauríem tancat. Si haguéssim seguit només
en l'online, hauríem tancat. És l'offline,
eh?, el que us ha... Sí, encara vull reprendre
el 85%. Encara que els caixers i les caixeres
cancel·lin quan vas a pagar. Em fa molta ràbia,
això. Ho has dit abans? Ho has mencionat abans?
Jo li aparto el dit, perquè és que, a més, una
de les coses que m'agrada... A part que, tècnicament,
amb les noves directives europees, és il·legal,
no poden tocar el terminal. Però és que ho fan
sempre, ho fan sempre. Ho han fet avui. Sempre
no, perquè tenim dos milions d'operacions al
mes, però potser serien tres milions. Si el 99
% no cancel·lés, penses que estàs transaccionant
l'1 % només. Total, seria molt heavy. La gent
com jo els hi aparta el dit. Jo no m'atreveixo,
tio. Ho fan molt bé perquè hi ha llocs on ho
fan fatal. Jo no m'atreveixo. Hi ha llocs amb
franquícies que... Jo entenc, volen anar ràpid
i... Alguns no saben ni quin projecte hi ha,
alguns no s'entenen de res, però sí que és veritat
que fa... amb molta ràbia. Això hauria de ser
el... client, la clienta íntimament, que dic
jo vull donar o jo no vull donar, o m'agrada
o no m'agrada, aquest més sí o aquest més no.
Et dona el TPV però ja t'està apretant les peres.
Des d'un punt de vista de producte, a més, s
'entén molt bé el teu client. El segment de màrquet
que tens és el meu, per exemple. Jo no tinc toc,
tinc que dir que no, perquè l'Àlex ja m'ha
dit moltes vegades que no el tinc, malgrat jo
creir que el tinc, simplement m'agrada... Però
necessites un diagnòstic, Marc. Simplement m
'agraden els angles rectes. Un dels beneficis...
Les distribucions simètriques de les coses. Exacte,
jo abogo per un món simètric. Una de les coses
que m'agrada... aquest producte és que en l
'extracte de la vista les coses surten amb zeros.
Llavors, si jo prefereixo que algú em cobri 18
amb 80, que no 18 amb 76. A mi el 18 amb 76 em
molesta. Un ninxo de mercat que no havíem vist,
eh? 100%. Una de les coses per les quals no m
'agrada... Si tingués que prendre com una mesura
com a polític, una mesura impopular, seria...
Arrodonir sempre tot. De moment, és que aquesta
cosa s'ha introduït a poc a poc. Jo hauria començat
com a eliminar la moneda d'un cèntim, perquè
és una cosa que això molesta. Llavors, no fer
l'arrodoniment a l'alça, sinó un arrodoniment
com el de la... banca, saps? El de la banca,
que és que si tu tens com... És molt curiós,
això. No ho sabem, és el teu science corner.
Tens un minut, Marc. Tinc un minut. El rendiment
de la banca és que, clar, què passa? Si tu tens
un 6 o un 4, és molt evident cap on vas, no?
Vas cap a dalt o cap a baix. Però què passa cap
al 5? Clar, no saps molt bé cap on has de tirar.
Llavors, hi ha una fórmula aleatòria, perquè
quan és el 5, depèn, és una funció binària que
va cap a dalt o cap a baix. És el rendiment bancari,
d'acord? Jo he après alguna cosa. Jo el que
faria és que eliminaria la moneda d'un cèntim,
i el que faria seria com... m'agafaria a arrodinar
les coses de 5 i a 0. I a poc a poc, ara introduint
aquestes millores, millores socials, perquè estigui
més tranquil i tingui menys monedes, després
la de dos cèntims, i començaria a arrodonir,
perquè la inflació al final està obsoletant aquestes
coses. I després l'altra és descarregues elèctriques,
els caixers que toquen el budó vermell de cancel·lar...
Impopular, però excel·lent. Però tu imagina't,
els números els diríeu molt millors. No en tinc
dubte, si molta gent m'envia WhatsApp, o a mi
mateix m'ha passat, i dic, este tio, no. i què
passa? Arriba un punt en què dieu això té una
trajectòria i de cop i volta, next thing you
know hi ha una roda de premsa super amagada perdó,
no hi ha roda de premsa, hi ha comunicació de
premsa un petit article a internet que posa que
formeu part de Delivery Hero i ja està, jo sé
perquè tu m'ho vas explicar en privat però...
si m'hagués hagut d'esperar jo a veure -ho
a Barcino, no hauria sortit pas. No vam fer molt
de soroll. Què va passar? Què es pot explicar?
Vam anar al South Summit i vam explicar allà
al South Summit que ens han convidat. O sigui
que ho vam comunicar. Però això és el país del
costat, Sergi, no ens arriben aquestes coses.
Nosaltres no ho sabem, això. I ho vam posar a
la web, ho vam posar -ho, però jo crec que no
vam anar a fer -ne a la gran conversació que
hi ha moltes tardes. Com a inversors podem parlar,
me n'he dut algunes que s'ha comunicat com
una venda i el gran èxit, i quan els inversors
són pel matot, però era cara al món. no, s'ha
vengut. No, la gent no va ser al nostre cas.
Però ha passat, eh? I passa. I és això que veiem
del sector, que jo crec que sí que s'han de
comunicar les coses. Creiem, de fet, moltíssim
en la comunicació i transparència, que la gent
conegui. També crec que hi ha els start -ups
que peguen de comunicar molt poc, però també
aquesta obra sobre representació que posa o vinga,
a bastant penso que la seva exposició pot ser
dolenta i pot perdre el focus, fer perdre el
focus molt fàcilment. Però clar, Jo entenc, a
nivell de números, no domino molt, però un gegant
que és, inclús una empresa cotitzada, si no recordo
malament, Delivery Hero, que per això està, perquè
és una empresa que ha de tenir unes cotes transparents
i tal, vosaltres sou l'arrotoniment solidari
de Delivery Hero, no?, en aquest sentit. O sigui,
a ells no els interessava tampoc publicar -ho,
i a vosaltres tampoc us ajudaven res, no? O sigui,
és com l'assimetria aquesta de... Quan es ven
start -up en el sector, generalment és, en disclosed
amount, vol dir, s'ha mal vengut, és una quick
hire, val? Si posen un número... És una miqueta
també les xifres de la Guàrdia Civil, la policia
i els convocats de la manifestació, que no saps
bé per on va, cadascú diu una xifra, i després
al final ja entres en aquest joc de, bueno, a
veure quina xifra em donen avui, no? Però al
vostre cas és més com un... Es va descobrir d
'una manera com molt així lateral, no?, en aquest
sentit, no sé... Sí, a veure, volgudament no
vam fer la gran comunicació... No, ni la petita,
tampoc. Però no ho hem comunicat, és a dir, si
s'està comunicat, allò, no hem volgut fardar,
diguem -ho així. però ho hem comunicat i no l
'hem amagat ni molt menys. Què hi podien guanyar
ells, els alemanys de Delivery Hero? Entre mig van
estar comprant a Glovo, del mateix procés que
ens vam adquirir. Va ser al mateix temps. De
fet, vam començar... més nosaltres, parlant inclús
amb Glovo, amb ells, etcètera, els alemanys ja
eren accionistes de Glovo, amb un percentatge
rellevant, no? I vam estar parlant, i d'entremig
Glovo tenia les dues opcions, crec, de si tiràvem
més fels alemanys o si intentàvem més un camí
sol i sortir borsa, però ells van optar també
perquè en el seu món és un sector... I ara els
he conegut més. Molt competit, molt de gegants.
Llavors, clar, quan jugues amb monstres que són
10 vegades més grans que tu, que poden decidir
posar un bàjit i enfonsar -te als seus mercats
principals i tancar la companyia, jo entenc que
ells van decidir, anaven junts o... o els costaria
molt, no? El nostre és diferent, és molt més
de nínxol, que a més, una cosa molt maca, que
ho tenim pactat amb ells, que mai guanyaran un
dur amb nosaltres, també pel que poden guanyar
és anecdòtic versus les seves comptes, que és
una borrada, però no volen la nostra pianela,
i és una cosa que tenim pactada i que m'agrada
molt, no? És a dir... que a mesura que anem creixent,
nosaltres els diners els anirem reinvertint per
créixer nosaltres o anirem baixant el que anem
cobrant a les entitats socials per serveis. Per
tant, no els hi pagarem a ells. Ells el que veien
és d'una banda, clar, és una borsa, memòria
d'impacte. Els nostres números van introduir
i els hi van molt bé. Hi ha molt de sinergia,
amb l'equip de Glovo que estan aquí, que al
final anem als mateixos. Ells van a restaurants,
a supermercats, els nostres també, llavors hi
ha moltes sinergies d'una proposta de serveis
més completa, etcètera, amb els mercats on poden...
Ens sopem amb Glovo, bàsicament, per estar més
a nivell d'estat espanyol. Estem a Andorra,
que ells no hi són, però estem a Portugal, a
Itàlia, més al sud del Mediterrani. De l'òptica
de l'Igiro és Glovo. Tenen uns a Pellosia americatina,
tenen uns a Àsia, uns a Corea, que és molt heavy
només els coreans. Ara m'invento una mica de
les nubes, però per entendre les magnituds. Només
els coreans, estan a 180 i escaig països, només
els coreans, el Corea del Sud, mouen pràcticament,
no diria la meitat, però una burrada així. És
a dir, de tot el grup. És espectacular. A Corea
no es demanen tres cops al dia mitjana la gent
de l'Iberi. És una burrada. És una manera d
'obrir portes, perquè jo entenc que, clar, de
l'Iberi, al final també tira molt de B2B, o
sigui, hi ha una part de B2C, clarament. Però
la part que segurament fa més pasta i sosté els
units econòmics és que tenen molts acords B2B.
I entenc que una manera d'entrar a certs B2Bs
és aquests partnerships de... Podem entrar per
responsabilitat social corporativa perquè tenim
una cosa com Google Coop, podem tenir un software
de gestió d'afletes... El guany que no és tant
de PNL, per entendre -ho, serà més per aquí,
més en termes de memòria d'impacte i més en
termes de vinculació amb els seus aliats. Per
final, si tu només portes el delivery... I del
competidor, i tu, no sé, cobres, no sé, el sumar,
cobro el 20 i d'acord el 18, doncs potser canvio.
Però si importes el delivery, més els sofres
de caixa, més les donacions, més tal, doncs potser
no canvio perquè treballo amb tu més integralment,
no? Jo crec que pot anar per aquí, la cosa. És
el concepte aquest que es ven, del soci industrial,
no? Pot ser, sí. Nosaltres, al final, no les
vèiem buscar una venda, no? No la vam preguntar
per això. De fet, estem començant a buscar una
ronda per créixer fora. M'estan portant uns
quants nous, ja. De quin any estem parlant? Estem
parlant, això... El 20? No era post -Covid, eh?
Sí, el Covid vam estar... El 19 -20 vam fer una
rondeta petita aquí, que va més d'aquí encara,
i vam dir, ara tocarà anar fora, no? A fora,
volíem ser a Itàlia, que ja hem aconseguit...
però ens ha costat anys, eh? I era un peix que
parlava amb inversors de fora i ens diu, ens
encanta el que feu, perfecte, però demostreu
-nos que podeu anar a un altre país. Però per
anar a un altre país érem temps i diners, que
no teníem. I llavors era una mica el peix, no?
Ostres, què fem en aquest procés? Vam tenir aquesta
sort, ara potser perquè fa uns anys i estem molt
contents, però mai vam buscar una venda, era
una cosa que no ni contemplàvem, o si algun inversor
la tenia al cap, ens teníem reitats, però la
teníem anys vista i no sabem ni qui podia ser
un potencial. O potser pensar més en un Visa,
un Mastercard, o potser un potencial, però mai
hauríem pensat en algú més industrial que pogués
donar -li la sinergia de negoci. I aquesta relació
amb un possible comprador, o sigui, qui la forja?
L'equip directiu entenc que era més l'Aureli,
era més tu... Com es va... Fins a quin punt pots
compartir, també, això? No, això va ser... Com
s'inicien les converses de... Ostres, doncs
potser podríem vendre o podríem fusionar -nos,
no sé quines van ser les paraules... No, vas
dir que... Com aquest procés? És de casualitat.
La portava més jo, perquè la portava més la part
d'inversió i la part més de cara en fora, diguem
-ho així, la portava més jo, l'Aureli portava
més la part més de cara endins, no? Però, per
exemple, aquí coneixia l'Òscar, no?, de Glovo,
i havíem, en el segon, pilotejat amb algun inversor,
i ell envia el dec a algun inversor que coneguis,
perquè, tio, estem en un moment complicat, estem
patint, i això, i ell ja ho va moure. I va ser
ell qui va veure l'oportunitat. Sí, va veure
les sinèrgies, i en aquest cas va ser absolutament
ell, i que és veritat, perquè jo estava pensant
que potser em presentarà algun inversor francès
que jo no conec, perquè jo per LinkedIn anava
tocant el Tom, però clar... és com aquí, no coneixem
ningú, nosaltres veníem sense conèixer ningú
del sector, ni cap inversor, ni cap client, nosaltres
que hem anat construint, que ara tenim grans
relacions, és tot amb aquests anys, guanyades
amb treball, diguem -ho així, no de previs. Quant
de temps dura el procés vostre? És una pregunta
que m'agrada molt, perquè jo estic bastant ficat
en temes d'M &A, i és molt divertit les respostes
que dona la gent, perquè generalment dona una
resposta de portes cap enfora i l'altra de portes
cap endins, perquè en retrospectiva, clar, tampoc
li pots dir al teu equip que t'hem estat ocultant
això durant X mesos, perquè de vegades hi ha
M &A que és fallit, i de vegades hi ha M &A que
surt bé, però clar, durant un temps no ho has
d'estar compartint amb l'equip. hi ha molt
poca gent que m'hagi dit que he estat 100 %
transparent amb l'equip, no? Però allò de dir
estem venent l'empresa o negociant vendre l
'empresa i ho he comunicat a l'equip, clar,
tu saps que hi ha una part de due diligence,
hi ha una part de confidencialitat, hi ha una
part de no shopping, hi ha una altra part que
és, bueno, completament la pèrdua de focus de
l'equip fundador i que l'equip veu que d'alguna
volta... està entrant gent a les teves oficines
i que et passes el dia reunit, o els socis fundadors
esteu tot el dia reunits i deixeu moltes coses
penjades. Com vau portar aquest procés? És que
l'Àlex està enmig d'això, jo crec, i això està
indicant la seva educació ara mateix. Estic projectant,
potser. Sí, exacte. Hauria de donar moltes explicacions
al meu equip demà o demà passat, que és quan
tenim la reunió d'aquí, però... Gràcies, Marc.
És un procés lent, o sigui que molt lent. També,
en el nostre cas, ha donat la circumstància que
entre elles van comprar. Van dirigir -ho al Glovo
entre mig, i és una operació enorme, i comparar
amb la nostra, que érem petitets, llavors va
passar, vam quedar una mica apartats. O sigui,
aquí estem. Va ser l'arrodoniment. Va començar
abans, però va parar una mica. Ells eren socis,
ells dos. Però al present sí que vam començar...
Hosti, pot tenir sentit anar -ho explorant, anar
convencent tothom a casa seva, perquè al final
també hem de convence molta gent. No me'n recordo
exactament, perquè ja fa uns anyets va ser...
No vam firmar... ja farà aviat 3 anys, el 23,
a principis del 23, potser portarà dos anys,
això. Del primer cafè, més o menys, que has dit
tu, no? Sí, t'ho dic amb una mica de memòria,
però crec que pot anar per aquí. Jo crec que,
al final, la veritat és que teníem diferents
portes, sí que l'equip s'havia d'usar en una
ronda, perquè al final sí que érem transparents,
i també, ostres, vas veient si tens recursos,
si no, si volem llançar un mercat nou, però no
podem, perquè no hi ha caber, doncs això també
ho has d'explicar, no? i al final sempre hem
tingut molt bona relació amb l'equip i molt
s'han compartit amb amics, llavors al final
era una petita família i tot el que es podia
explicar, diguem així, o que haguéssim explicat,
també s'ha... Jo crec que hi ha una part de
pressió que has d'intentar no traslladar a l
'equip, saps? Perquè al final... Perquè no és
la seva feina. Ells han de tenir tranquil·litat
per treballar i això és la meva feina, que hi
hagi diners a final de mes per poder pagar les
nòmines. I, lògicament, si ja saps que no n'hi
ha bé, els has d'avisar i has de buscar alternatives,
no? Hem tingut algun moment complicat nosaltres.
Per sort, això m'ha empatit molt, però hem tingut
algun moment... Abans, eh?, molt abans. Complicat,
però crec que l'equip no és el... El deure d
'un treballador o d'una treballadora no és haver
de tenir la càrrega mantent. de que una startup
va bé o no va bé. Altra cosa és que si tots fossin
socis, llavors, lògicament, però si no, ostres,
no els has de martiritzar. per ser transparent,
però sense preocupar -se d'un excés, i així
tampoc n'hi ha per preocupar. I a tu, a nivell
personal, et canvia la vida? I no et canvia la
vida en el sentit de... em puc comprar un jet
privat? No, et canvia el dia a dia, vull dir.
No me'l puc comprar, però que no me'l compraria,
eh?, si pogués. Sí, a mi, per un principal...
A mi és una de les coses que més por em faria.
Absolutament. No, és que jo ja tinc l'adult
muntat aquí, i ara ve un altre, em compra, i
em canvia tota la història, saps? Tant de bo
t'ho poguessis comprar, perquè necessitaríem
tenir com el... l'arxienemic de José Elías,
una persona que realment tingui aquests valors.
Són uns valors bons, eh? Jo estaria al teu equip,
eh? No tinc ni cotxe. Tinc la meva dona, que
treballa en multinacional. No diguis que has
vingut amb bici perquè no has vingut. No, però
he robat el cotxe a la dona per venir avui, perquè
vinc al Vallès, com saps. Però, no, faig molt
fort el carril. No, doncs, canvia el que m'acabi
més i més a bo. que després s'ha convertit,
no diré en dolent, però després ho matiso, però
bo, és que no vam haver de patir cada final de
mes per tenir els diners per pagar nòmines. Que
això era una cosa que cada mes estàvem allà patint.
Quant de temps vols estar, quants anys vols estar
patint per això? Des del principi? Hòstia. Però
a veure, al moment que hem tancat una dona d
'un milió i un milió de fons públics de la Unió
Europea, aquell moment, que el 14, 15, 16, no
vam patir, però no tenim model, allà patim perquè
no estem facturant res i no hem de tenir calés.
Sort, perquè amb aquells anys de no tenir calés
en poder desenvolupar... un any i mig a picar
pedra amb tecnologia per darrere, que serà molt
fàcil, però aquestes dues transaccions ha costat,
no? Deu -hi ajuda a poder -les muntar per darrere,
la tecnologia per darrere, integrar -se amb més
de 20 passades de pagament, que també n'hi ha
algunes de globals, que costa molt. Si tot això
ha sigut molta feina i molts diners, va anar
bé que ens enganxés... amb calés, però després,
però és com molts finals de mes, o trucar al
banc, hosti, un préstec, tal, perquè no arribem,
això ens ha passat també a vegades, i clar, el
no haver de patir per això... És molt fort, no?
Ara només tinc el patiment que té una empresa
normal, no? Les vendes, el créixer, el complir
el pla, que tot vagi bé, etcètera, però no tinguis
per pagar nominacional de més, que això, ostres,
és un malviure. Doncs això te'l treus. És veritat
que ja fa 3 anys que no tenia patiment i et falta
una mica la vidilla de... d'estàrtap, no?, que
no has de parlar amb inversors, no has de buscar
diners, que és un pal, i ara penses, per què
vull tornar a ficar -me en aquest merder? Però
alhora és part de la gràcia, no?, i també, doncs,
tenir encara tot per fer, doncs, mola, també,
no? També he d'anar a dir que tu et veig més
rejuvenit, saps?, vull dir, que això, aquests
tres anys de no haver de pagar l'aigua... Són
dels 40, eh? Jo també em pregunto, dic, quants
fundadors, quants teus hauran fet el malabarisme
mental? i narratiu d'explicar -li al seu equip
estem aixecant la ronda quan en realitat estan
venent l'empresa perquè al final vendre una
empresa també es pot ser percebut com una inversió
externa vull dir en aquest sentit i després haver
-ho de justificar dic hòstia jo aquest tipus
de falta de transparència la trobo difícil d
'explicar però és veritat hi ha un compromís
al final el de quan estàs venent una empresa
pel que m'explica tota la gent que està involucrada
en aquest tipus de processos que és el de dir
clar no puc comunicar però a la vegada l'equip
ho percep aleshores no vull perdre jo el focus
però jo el focus el perdo però si el perden ells
també caga de pastoret, no?, en aquest sentit.
Hòstia, ara és una part molt complicada de gestionar.
I en el nostre cas, a passar que buscàvem la
ronda, i això va ser com el bolet que apareix,
però clar, imagina't que el bolet no surt, especialment
el meu, perquè la meva tasca era de seguir intentant
buscar diners perquè, si no, també tenia un problema.
Per tant, l'objectiu escenarià era, no, no,
anem a fer una ronda. I entremig sí que hi ha
aquesta oportunitat i tant de bo surti, però
si no surts, si no haguéssim ficat tots els ous
a aquella cistella i la cistella no surt, adeu.
Una altra pregunta. perquè la part de Business
Angel, abans que ens quedem sense temps, una
part que... T'ha quedat alguna cosa pendent
de Google? Segurament 26, no? 26, i sense ànim
d'obrir un Science Corner, estic superinteressat,
és que ho has mencionat... Digue -ho, digue -ho,
fes, fes, perquè he dedicat -li 10 minutets a
inversions. No, espera, espera, és la integració
amb els TPUs, tinc molta curiositat. Perquè jo
entenc fer producte, i escolta, m'integro amb
tal web, el que sigui, però... Com t'integres
allà dins? Em sembla com molt endimoniat com
veure que allò parla amb tu, saps? Com funciona
la integració allà dins? És molt més difícil
del que estem des de fora. I posi un missatge
en català, també, encara ha de ser més complicat.
Sí, aquí... Primer... Més o menys no veníem del
món dels pagaments, ni l'Aureli ni jo. Llavors,
aquí, a entendre, primer, hi ha molts actors.
Que si hi ha un Redsys per aquí, però hi ha els
bancs, després hi ha el Mastercard, els Visa
i l'American Express, després hi ha les passarel·les
de pagament, hi ha els integradors, hi ha un
panorama que ha costat anys. Ara no ens hem convertit
en experts, però quasi en el món dels pagaments.
Però un panorama que tela. Llavors, aquí primer
ha de ser entendre, aquí vam tenir la sort de
tenir gent molt maca, que recordo el Jordi Pasqual,
el Ramon Bonet, gent molt maca, un d'Ingenico,
un del Sabadell, que ens van ajudar molt, ens
van ajudar a conceptualitzar -ho, a veure com
podia tenir sentit això, i començar a parlar
amb els actors. És clar, amb el diners, perquè
molt guai això ve el món millor, però aquí tinc
tantes hores de feina, i dius, no, no, podem
donar un revés, però això és el futur, necessito
calés, la busca, etcètera, però... la part només
de concepte de com podia funcionar això per darrere,
codificar així, això, això, que la clau també
és que només es passés un cop la targeta, perquè
si no la gent està allà, si ha passat els cops
la targeta, els cops el mòbil, malament, perquè
la gent paga una i s'oblida, se'n va, llavors
no funcionaria, ha de ser tot molt fàcil, molt
lleuger, perquè si no el procés es complica i
ningú donaria. Doncs això va costar moltíssim,
de feina de la que no es veu, d'anar picant
pedra, un any i mig, ben bo. Clar, i sobretot
com que no és un món obert, no? És a dir, tu,
per exemple, desenvolupes el que vulguis, t'integres
en una web i saps més o menys com funciona, perquè
parles el mateix llenguatge, parles amb el seu
CTO, el que sigui, fas la integració i fora.
Però aquí, o sigui, imagino que algú t'ha de
donar permís per portar -hi un TPV. És a dir,
no és tan... Totalment, no molta gent. És a dir,
t'han parit molta gent, les passarel·les, però
després s'ha d'autoritzar. A més, entre mig
hi ha hagut directives noves europees, no?, la
PSD2 amb pagaments, estan entrant a la PSD3...
O sigui, hi ha un món bastant complex. L'han
anat... protegint cada vegada més, perquè també
és fàcil fer fraus amb el tema dels pagaments
i de més, i hi ha molts actors, i cada canvi
en un terminal s'ha de certificar, que se'n
diu, l'operador central de cada país, si és
que n'hi ha, a l'estat espanyol hi ha Redsys,
que és un projecte dels bancs, però altres no
sé qui hi ha, però l'equip ha de certificar
cada canvi en un TPV, pràcticament, llavors,
bueno, són processos macos. La part de Business
Angel. per donar -li uns minutets abans de tancar.
Tu ja vas començar a invertir abans de l'operació
amb Delivery Hero, vull dir que tu ja estaves
invertint, perquè a més Smartec... No és que
ara t'ha entrat pasta i t'has convertit en
Business Angel, tu ja estaves a Smartec... Ara
ho he fet directament. Ara en tens més, que és
diferent. Abans no en tenia... És a dir, Smartec
va ser una aventura maca que vam fer amb uns
quants amics, no?, i vam aixecar un millor i
pico. Els IPs en vam posar pocs. Era un SL, entenc.
Era un SL, era per la CNV, i menys d'un IP no
havien de ser regulats, però com que no hi havia
ningú que hi treballava, va ser un divertiment,
no vam fer -ho regulat. I tampoc vam renunciar
a gent que volia ficar diners per no passar -nos
del límit que tenia la CNMV. Llavors vam fer
-ho i aquí vam veure moltes start -ups. Aquí
la idea era co -invertir amb litinvestors que
feien unes sèries A, sobretot, rondes al millor
i fer tiquets a 100, per exemple. I cada 15 o
20 operacions. La tesi la vam complir bastant
bé, hem tingut algun èxit molt xulo, també un
parell que han tancat, i estem molt contents.
Aquí ja vaig tenir els meus primers... Els dos
ratons van venir d'aquí, o sigui, tu vas tenir
més d'un... No, no, aquí encara no. A més, els
divis són els últims a cobrar. Clar, per això
ho deia. Aquí no he recuperat res encara, perquè
tenim la majoria encara vives. Per tant, estem
ara en un període de desinversió. Per tant, encara
estem bé. Però aquí, a nivell personal, de veure
-ho... Fins ara ho havia viscut tot des de la
banda d'emprenedor, anar a picar milers de portes,
endur -te nous, processos llarguíssims, etcètera,
term sheets, bla, bla, bla. O sigui, tot sempre
dic a les xerrades, dic que, ei, emprenedors,
quan calculeu quatre mesos, seran vuit. Però
veieu, perquè inclús els convencis, ja t'ho
diuen gent de term sheet, coses que tu, si no
tens caixa, és el que deien abans, dindant, i
potser sí, ja et poden collar per aquí, o no
podràs negociar bé altres coses, no? Per tant,
per això ho havia buscat des d'emprenedor. A
més màrtir ho vaig veure des d'una mica des
d'altra part. Això vaig veure que personalment
preferia estar al cantó de l'emprenedor a nivell,
diguem -ho, laboral o de les meves hores, no?
Perquè no m'agradaria treballar en un fons allò
full -time i això, però alhora sí que vaig veure
si mai puc, m'agradaria ser business angel i
ja sóc la vida, tinc la sort, no?, de poder -ho
fer i ara, doncs, encantat d'estar -hi i intento
estar sempre al cantó de l'emprenedor, és a
dir, jo encara em considero, m'enviarà els termes
siets i me'ls miro molt per sobre per dir alguna
cosa, el típic que em posa a negociar mil clàusules
i, en canvi, si puc, el que és tovant, no? parella
d'intros que ajudin, doncs encantat, perquè
a mi vaig tenir la sort dels que a mi em van
ajudar i ostres, penso que és la feina del Business
Angel, també, no posar massa espegues, ajudar
i estar a prop de l'emprenedor. Després ja hi
haurà els vicis que faran el seu recorregut i
tenen un altre paper, etcètera. Justament l'altre
dia vam fer una esmorzar de forquilla amb un
bon amic, el Marc i jo, i ens va dir això de
l'Smart Money. és una gran pila de merda de vaca,
que no compleix ningú. Jo pensava, dic, no és
veritat, conec gent com... I em va venir al cap
que, dic, la gent d'Ïlix, la gent de... no sé
si les Munts, no sé què, m'han dit... El Sergi
va entrar i la primera setmana em va obrir dues
portes molt bones. Ja m'ha portat X clients
i, a part, altres inversors. Molt poca gent que
jo he ficat així d'inversors a les empreses
on jo he posat pasta m'han donat aquest feedback.
Són els contactes aquests que has fet tot el
temps que no has estat a l'Spotlight i que t
'has dedicat a fer ventes, aixecar inversió,
etcètera, els estàs podent reutilitzar per això?
O també és un mite? No, estic d'acord en què
hi ha més, en general, més bullshit del que és,
perquè al final tots diem, ostres, tu mires les
webs de Moltsi6 i tots diuen Smart Money, i penses,
jo n'he vist alguns i... demanen al final del
mes que els hi faci el report i només poden posar
alguna pega. No l'he vist a Smart Money, potser
en altres casos la fan, però en alguna escrivació
no. Però jo per ser jo no intento no ser això.
Si no està, jo he patit molt i m'ha anat bé
tenir gent que sóc un partit amb amiga a prop,
doncs m'agrada poder -ho retornar també i content
que diguin això, que em diguin això em fa feliç
perquè és el que intento. I penso que és part
de la feina del Business Angel i on pot ser una
diferència. perquè al final tu poses diners al
banc i et donen un 3%, o inclús en borsa. Tu
pots mirar, però tu no portes res diferent i
no pots influenciar. No pots influenciar en que
vagi millor o pitjor. En canvi aquí, tu els hi
portes una bona venda i a part d'ajudar -los
i tal, pot ser que la teva pròpia inversió vagi
millor o una següent ronda. Per tant, és fer
-ho perquè jo crec que... I també crec que en
el model que els que han fet calés, ostres, aquí
aquest país s'ha pagat molt d'invertir en els
sectors tradicionals, en totxo i tal, i el que
caldria és que invertís més en start -ups o en
empreses tradicionals. I, per tant, intento aplicar
-ho i, alhora, intento ajudar, però, alhora,
això també et redon del teu benefici si surt
bé la roba. Sí, però després també t'adones,
per posar una miqueta el contrapunt d'això,
inversions que tenim en comú, que per molt que
potser m'ha portat com a smart money, i després
ve l'emprenedor i s'ho carrega. Vull dir que
també hi ha com aquest terrorisme estocàstic.
És cert, eh? Sí que... En l'actiu de plaquet
que poses a l'esmorzar de Forquilla, sí que
és cert que el concepte de smart money s'ha
sobrevenut, és a dir, a nivell institucional,
de dir... No, t'aporta valor. Sí, jo t'aporto
molt valor, sí, aporto valor. És que el valor
és un concepte molt indeterminat. Ja parlarem
algun dia del valor. Però sí que és veritat,
com que quan tens agència, el que dius aquest...
agència de poder invertir en alguna cosa que
pots tocar i que pots moure, sí que és cert que
tens molta palanca com a individu. O sigui, jo
penso en molts llocs on sí que he aportat valor,
entre cometes, real, de dir, escolta, l'he connectat
amb aquesta persona, l'he presentat a, no ho
sé, tal empresa amb qui he fet un deal, el que
sigui, però crec que ho pots gestionar més a
nivell petit. O sigui, tu, com a persona, més
com a nivell de fons, a mi pocs fons m'han ajudat.
Dues preguntes ràpides per anar tancant. Una
és, bueno, ja saps que tu, quan escoltes la sotana,
fan la pregunta de la relació amb la cocaïna.
Aquí no preguntarem això, però sí que podem preguntar
per la teva relació amb la tecnologia. A nivell
personal, al Marc li interessa molt aquest tema.
Tu com t'organitzes? Quin és el teu tech stack
personal de productivitat? Ara entens, oi? Perquè
tenim menys audiència que a la sotana. Sí, perquè
no fem la pregunta del broncano. No preguntem
la del broncano, ni aquesta. A què, quan ha estat
l'última vegada que has follat o quants diners
tens al banc? Has de respondre una de les dues,
saps? Hosti, gairebé sensacionalista. Jo no soc
un gran tequi que diguis, uau, tinc amics meus
que són, que ens treuen multinacional i que penses,
en el seu dia a dia no fan servir la tecnologia,
però en canvi són super, oh, m'he comprat l
'últim gat. que va sortir ahir no sé on i se
'l compra. M'agradaria, flipats, que t'estàs
aquí gastant una cadena amb coses que potser
no fas ni servir. De fet, la meitat no les fan
servir. Però, home... Jo soc molt de Google,
és a dir, molt de Gmail, molt de Calendar, ara
l'altre dia en fèiem molt també Drive, ara després
sí que algunes... Hosti, ja fa molts anys que
som a Slack i molt content amb Slack, la veritat,
ens vam minimitzar molt els mails, hem fet servir
gires, coses així tenim, trellos, project management
i això, per ell personal... Sí, fora de l'empresa,
jo tiro molt amb coses molt bàsiques. WhatsApp,
eh? És una de les persones més eficients que
conec amb WhatsApp. Amb WhatsApp, amb molts clients,
que són quasi amics, amb molts inversors, amb
WhatsApp. WhatsApp, Gmail, LinkedIn. LinkedIn
per mi és una eina fonamental. Si la meitat de
gent que he conegut professionalment o més l
'he contactat per LinkedIn. Abans no hi havia
tant com ara, que cada dia estem veient qualsevol
mindonga, però per mi LinkedIn és una eina molt
important. I l'última pregunta, que és, ara
què? Ara què? Perquè estàs... Sí, sí. Semi -retirat,
vull dir, el teu últim canvi de LinkedIn... Fa
una setmana, eh? Has passat a ser membre de la
Junta... Fa una setmana. T'han pagat la samarreta
a Worldcoo, fantàstic. Ara què? Per mi, Worldcoo és
com un fill, m'estimo molt i em vull ajudar,
però ja el dia a dia, això et passa, hi ha un
equipàs, i que segueixin, i per molts èxits junts.
Però el dia a dia, doncs això fa una setmaneta,
estic ara reenfocant -ho, desembre és un mes
també maco per estar amb la mainada, per estar
fent coses, molts cafès amb gent, pensant, hi
ha algunes idees per uns projectes, però ganes
d'emprendre. Al final, com que els últims 3
anys... no hi ha hagut aquesta part de buscar
clés d'això, però una mica part de començar
de zero, bé de gust, també ens ha sigut, hòstia,
molt bé que has vingut fora, has de tornar allà
al fang, però sí, crec que tornarem a entendre.
Algun sector en particular, perquè la nostra
audiència a vegades ja contacta amb la gent que
passa per aquí. Això és el teu trampolí cap a
l'estrellato, és això, vull dir, passar per
aquest podcast. És el primer i l'últim que et
farà falta. De fet, ja m'han fet algunes propostes,
però no... Ara no és el que buscava, no? També
anar a multinacional, això no és el que em crida,
sinó alguna cosa que tingui un punt en tecnologia,
a un punt... Si fer diners per fer diners, no?
Per anar a tenir un punt d'impacte important,
és a dir, per mi és fonamental, també, i és el
que et dona, en aquests moments difícils, si
no hagués sigut per la part d'intentar fer -ho
molt millor, que ens hauríem rendit molt abans.
Llavors, això et dona un plus d'energia que...
treus talent molt més fàcil, o sigui, té punts
bons a nivell de pur business, diguem -ho així,
però alhora, a nivell de pur, doncs no, d'objectius,
estàs, t'omple molt per crear alguna cosa segur
amb tecnologia, i m'agradaria, perquè creiem
molt també que és, o molt d'estàrtups d'aquí,
que és, o fora les grans viticis que tots sabem,
és, o tanquen o es venen, doncs em molaria molt
crear un bitxot... però em seu aquí, una empresa
catalana, que fes un món millor i que fos un
referent. Ho dic en Patagònia, però em molaria
molt. És tan difícil que no sé si estem preparats
ni si ve de gust, però ho intentarem. Ho aconseguirem.
Moltes gràcies, Sergi. A vosaltres. Un plaer.