Ara sí, ara ja estem en l'aire. Marc, què tal,
com estàs avui? Bé, relaxat. Bé, relaxat perquè
has començat a fer classes de dibuix, ja, tio.
No, bueno, ja fa temps que les estic fent, eh?
És que, de veritat, no saps quina traça tinc
amb el Canell, eh? Vius molt bé des que estàs
a RSS, que treballes en un horari americà, i
els matins són per tu. Bueno, a veure, però les
tardes no, eh? Val. Clar, o sigui, pros i cons.
M'havia de posar una maqueta més cap aquí, que
si no, no quedo guapo a la càmera. Ferran, com
estàs? Molt bé, Du, encantat d'estar aquí amb
vosaltres. Encara no saps a qui véns, segurament,
però... No, però com que l'ambient està molt
xulo i el lloc també, vull dir, sigui el que
sigui, serà divertit. Sempre et lio per coses,
eh? No passa res. Mira que ha costat una mica,
perquè sempre estem amunt i avall, però, bueno,
ho hem pogut aconseguir al final. Sí, no, no,
i de fet, anava a dir, crec que de totes les
persones que conec, tu ets una de les persones
més accessibles que hi ha. Sí? Sí, bueno, jo
crec que podria escriure un llibre sobre... la
gent que no s'ho mereix, el poc accessible que
és, i gent que té el teu palmarès, el accessible
que ets. Però bueno, jo si us sembla, passo a
fer la presentació del nostre convidat d'avui,
perquè estic com certament, no nerviós, però
és allò de dir, hòstia, és que el Conecta fa
tant de temps, tinc tantes coses per explicar
que em costa molt condensar -ho en una intro.
El que vagi sorgint, no? El que vagi sorgint.
Parroquia Focaterrestre. Avui tenim un convidat
molt especial, sempre comencem així, però avui
és més veritat que mai, perquè jo vaig veure
el Ferran pels vols de l'any 94 o 95 al Palau
Blaugrana en un partit de bàsquet. No em preguntis
contra qui, perquè segurament aquesta franquícia
ha canviat de nom 25 cops. El meu tiet David
em va portar a veure un partit al Palau Blaugrana
i jo sempre li agrairé dues coses al meu tiet
David del bàsquet. Més. De la vida, però del
bàsquet, dues. Una, que em portés aquell partit
i em fes venir ganes de jugar a bàsquet. Dos,
que no m'hi portés mai més, perquè jo, quan
vaig començar a jugar a bàsquet, un dia vaig
perdre un partit per 100 punts, i vaig dir, quin
esport més idiota que pots permetre aquest nivell
de pallisses. I vaig dir, no vull saber mai més
res del bàsquet. Bueno, tu vas anar, les nostres
vides van divergir, tu també vas anar a guanyar
títols a torta i a dreta amb el Barça, amb la
Penya, Panathinaikos, amb la nostra estimadíssima
Roja, també. I jo vaig tornar a l'escola farigola
del Clot. A partir d'aquí, next thing you know,
30 anys més tard, ens trobem a Startup Grind,
perquè em van dir... Jo volia entrevistar un
dels fundadors de Lánzame. El Toni em va dir...
Crec que hi ha algú més interessant a Lánzame
que hauries de conèixer. Va presentar el Ferran.
I a partir d'allà, ja fa 10 anys que ens coneixem.
ha traçat una bona amistat i, hòstia, malgrat
el palmarès que t'has estat involucrat a nivell
esportiu, no en parlarem perquè jo crec que ja
sap tothom la teva carrera, però involucrat a
nivell de negocis, amb banca privada, amb inversions
en start -ups, fundant start -ups, fent d'inversor,
escriptor de llibres, coach, mentor, etcètera,
etcètera. Una trajectòria molt dilatada, no només
en els esports, sinó que també en els negocis.
I crec que un dels temes que hauríem de parlar
és què passa després de l'esport, no? Bueno,
dir que té un cap privilegiat per ser esportista
no és dir gaire cosa, perquè malauradament els
esportistes no solen brillar per això, però jo
dono fe que el seu cap va a 10 .000 revolucions
i a sobre sol fer bones prediccions, la qual
cosa el fa ser bon inversor. Cap al final de
la seva carrera, una lesió de genoll el va forçar
a no poder saltar i va haver de fer un dels seus
últims tirs mantenint sempre els peus a terra.
I potser li ve d'allà. el fet que sigui una
persona que, malgrat haver guanyat tot en els
esports i també en els negocis, segueix apuntant
alt, tirant a guanyar, competint, com el que
més, però sempre, sempre amb els dos peus a terra.
Benvingut, Ferran. Ostres, vaya presentació,
tu, que xula. Gràcies, home. Hauria de tornar
al favor, el Ferran va ser el pròleg del meu
llibre. Ah, sí, i tant, i tant. Li vaig demanar
a Silicon Valley que ho fes, un viatge. Gran
llibre, gran llibre. Bueno, no sé per on començar.
Jo et preguntaria... Perquè al final el tema
dels esports, fem una miqueta d'intro per la
gent que, la gent jo suposo que ja et coneix,
però, clar, amb el Marc comentàvem, el tema dels
esportistes tenen una vida molt limitada, que
saben que als 30 anys, hòstia, s'han de plantejar
moltes coses. Alguns esports duren més, esports
que pots jugar cansat com el golf duren més,
però, conya, el bàsquet, el futbol, als 30 anys,
ara comença a allargar fins als 40, no? Però
tu això ja ho tenies molt clar, que volies fer
coses després. Jo, hòstia, la veritat és que
quan... De fet, quan vaig començar a jugar, tampoc
m'hagués pensat mai que podria arribar on vaig
arribar, no? Però tot ha anat tan, tan, tan ràpid,
perquè al final, hòstia, com he tingut temps
de fer tantes coses? Llavors, és veritat que
la carrera de l'esportista, mentre estàs competint,
estàs en una espècie de bombolla, perquè et sembla
que, bueno, estàs com aïllat de tot, no? Perquè
només entrenes, jugues, viatges, competeixes,
ets famós, tot és collonut. I mentre estàs allà
dintre, penses moltes vegades, hòstia, tio, això
és duríssim, em fot mal tot, avui no em vull
aixecar, però tens que fer -ho, no?, i segueixes.
I de cop i volta un dia, en el meu cas amb una
lesió, justament jugant amb la selecció catalana,
on jo era el capità, a més a més, amb el Gasols,
que eren molt joves, i el Navarro i tots aquests,
hòstia, em trenco el genoll allà, i l'endemà...
Passo d'estar tot el dia pensant en el proper
entrenament a tenir temps, a tenir temps lliure.
Llavors va ser com un sotrac, però sí que és
veritat que com havia anat formant mentre jugava
i ja m'havia planificat bé com a hobby, però
de manera eficient també en les inversions i
tot, aquest canvi no va ser tan brusc com altres
esportistes, però és que mentalment no es preparen
i de cop i volta pensen que tothom els anirà
darrere a oferir coses, veuen que no. I molts
cauen amb depressions, no? Una cosa que està
molt de moda, que ara ja es comença a explicar,
abans no s'explicava, no? I hi havia molts casos
de jugadors que s'havien arruïnat o havien quedat
fatal. Bé, de fet, perdona, tens un punt molt
bo sobre això, però ara que parles de tema de
salut mental, no és un tema en què anava a entrar,
però està bé. Gent famosa com l'Iniesta, Bojan
Krkić... Així que, de cop i volta, han començat
a explicar aquest tipus de coses. Al bàsquet
també hi ha hagut un parell de casos, no? Bé,
suposo que era pressió d'entorn i també un tema
cultural. Amb un entorn que és tan competitiu,
tan testosterònic, es percebia com alguna cosa
dolenta, mostrar aquesta fragilitat? Clar, és
que ni t'ho plantejaves, mostrar -ho. Tothom
tenia els altibaixos... Era selecció pura, selecció
natural. O sigui, el que s'enfonsava... fora.
O sigui, era selecció natural. Al final, ets
fluix mentalment. Hi havia molts jugadors que
no han arribat sent boníssims per aquests problemes.
El que passa és que primer ni s'explicaven.
Si ho explicaven, et deien això, que eren tous
mentalment i fora, no servien. I era el que hi
havia en aquell moment. No rebies cap tipus d
'ajuda ni res. En el meu cas... Com tots hem
passat moments altibaixos, però jo era molt fort
mentalment i llavors vaig poder superar absolutament
totes les adversitats, perquè potser també pel
meu caràcter optimista veia les coses sempre
intentant buscar -li el punt bo, inclús quan
tenia alguna lesió molt greu, dic, hòstia, ara
he d'estar sis mesos sense competir, vaig a
fer coses que no puc fer durant els entrenaments
normals. Potser anar molt més al gimnàs, fer
peses o fer més formació, el que sigui. Sempre
buscar la part positiva. De fet, vas aprendre
a programar, també. Sí, sí, sí. Jo anava a classes
en unes acadèmies que es deien Logic Control,
que ja no existeixen. En aquella època existien,
quan va haver -hi el boom dels ordinadors i tot
això, i sempre em va interessar molt la programació
i el que deien és arquitectura d'ordinadors.
Per mi era com un mecano. O sigui, muntar ordinadors,
plaques madre, començar a comprar xips, ampliar
-los, targetes de sintetitzadors de veu, tot
això. Gadgets, uns gadgets. Explico una cosa
molt divertida, que la vaig explicar fa poc,
la gent es fixava a riure. Jo vaig a Tòquio,
vaig comprar una orella de silicona, una orella,
orella, un orellot així de silicona, que s'enganxava
a l'ordinador, el connectaves al micròfono,
portava un software de reconeixement de veu.
I quan els meus fills eren molt petits, en aquella
època, parlo dels anys, imagina't, a finals dels
90 i així, a l'ordinador jo li deia, obre't.
posa en aquest arxiu, el WordPerfect, que no
existia encara el Word, no?, el WordPerfect.
Li deia, imprimeix. Hòstia, a l'ordinador, la
gent deia, hòstia, t'escolta i et fa cas. I
eren instruccions molt bàsiques. I era per flipar.
I era això al final dels 90. I a Siri només serveix
per posar comptadors de 10 minuts perquè es desmullin
els espaguetis, saps? Marc, tu tenies una pregunta
al respecte d'això. lo de la pressió de... Ah,
val. Problema de fer prèvia, que després, hòstia,
ja ho hem dit, no, tio? Ah, no, és que ho heu
comentat abans, però és que sempre... No, però
és una cosa que sempre m'han corregit molt,
o sigui, perquè... A veure, evidentment, una
persona normal i un esportista d'elit, evidentment,
hi ha una diferència molt gran en els seus arcs
vitals, però una de les coses que em sorprèn
és que, com... Tu, quan et planteixes la vida,
quan dic tu una persona normal, com el resta
de mortals... Tens aquesta sensació de progrés
com molt lineal, no? Tu dius, mira, jo començo
aquí, i a poc a poc, jo sé, a mesura que em vagi
fent gran, la meva vida anirà com... creixent
en lo personal, en lo professional, en lo emocional,
i jo m'imagino un futur en què, jo què sé, tindré
65 anys i tindré, no sé, la parella, el gos,
la casa, el llat i el jet privat. Llavors...
Gent normal, eh? Poca gent normal és conegut.
Ja ho entens, però vull dir que... Que el progrés
es projecta d'aquesta forma al lineal. Però,
clar, en canvi, quan miro aquesta corba en un
esportista d'elit... la veig molt diferent,
perquè no sé fins a quin punt ets conscient o
no ets conscient, i ara parlo per les protestes
d'elit, quan tens aquests 25, 30 anys, que possiblement
ara mateix estàs en el punt més alt que mai estaràs
a la teva vida. Llavors, clar, saber gestionar
això emocionalment, de dir, no, escolta, és que
jo no tinc una vida, sinó en realitat en tinc
dos. La que tu explicaves, ara em porten aquí,
em porten allà, que si les festes, que si vius
amb una bombolla, però clar, quan explota aquesta
bombolla, dius, vale, ara començo de zero. Llavors,
clar... la pregunta és com... Primer, si n'ets
conscient. Aquesta jo crec que és la primera
pregunta, perquè potser hi ha gent que viu en
aquesta espècie de bombolla i no n'és conscient.
Això serà sempre anirà cap amunt sempre, no?
Però no, realment hi ha com una, entre cometes,
crisi que un ha de saber gestionar. Per això
et preguntava, no?, si quan estàs dins n'ets
conscient i l'altra és si la majoria de gent
que tu veies tenia aquesta mateixa sensibilitat.
Bueno, quan estàs dins no ets conscient del tot,
perquè al final... Una cosa és ser conscient
que algun dia arribarà... però tu no hi penses
perquè prou feina tens en pensar en l'entrenament
o el partit de l'endemà, no? I d'estar, sobretot
físicament i mentalment, molt preparat, perquè
pensa que dintre d'un equip d'elit ja no només
és... O sigui, els minuts que tu juguis o els
títols que tu guanyis depèn de com estiguis tu
cada dia. O sigui, cada minut t'alçues dia a
dia i hora a hora, no? Llavors, estàs súper concentrat
en això. És veritat que, en el meu cas, com tenia
altres inquietuds, que per mi la clau és dir,
molt bé, encara que quasi no tingui temps lliure,
el poc que et puc... pugui tenir, en lloc de
no fer res, fer algo, no? Fer coses que disfrutis
i t'agradin. I clar, com jo podia combinar la
tecnologia, que és el que més m'agradava, amb
la part financera, que era la planificació, de
dir, bueno, si jo guanyo 10 i amb 3 puc viure,
els altres 7 els inverteixo. Molt bé, això està
molt bé, però com ho organises, això? Clar, com
que m'agradava la programació, em programava
fulles de càlcul. Com que no existien les Excel,
utilitzava un programa que es deia Lotus 1 -2
-3 per fer -ho. Mític, i tant! Mític, mític.
Ho utilitzava jo. I ara els jugadors, els companys...
Bueno, vaig comprar un ordinador Epson de 3 quilos,
que pesava, que era d'aquests amb pantalla monocroma
de color verd, que, clar, arriba l'avió... Era
un catxarro així. L'obria... Semblava una màquina
a escriure. L'obria jo. La pantalla era petita,
però el catxarro pesava un colló, no? Començava
ja, em feia les meves taules i deia, però què
fas? I clar, mira, si guanyo això, gasto això,
guanyo això, gasto... Em feia gràfiques i deia,
mira, si segueixo aquest ritme, duro fins a aquest
temps, no? Com puc fer perquè això s'allargui?
Quin tipus d'inversions puc fer que em generin
rentes regulars, no? Doncs coses d'aquestes
que per mi no eren ni siquera un esforç, sinó
que era com un joc. Inclús m'agradava molt,
doncs, fer... fer com uns gràfics, que jo li
deia oscil·ladors, en moments puntuals de la
temporada, que jo deia, hòstia, aquest mes no
he fotut tants triples, o aquest mes he baixat
el rendiment, què m'està passant? I analitzava,
com si fos trading quasi, i dic, hòstia, és veritat,
aquí tenia molèsties, aquí això, aquest partit,
no sé què. I llavors m'ha diat totes les estadístiques,
absolutament, o sigui, molt analític tot, no?
Quan ara, amb les eines que hi ha, és facilíssim
tot això. Riu tant d'Auraring, saps? Ell ja
ho havia... Ell va inventar el concepte. No,
però és a dir... Era conscient d'això, però
quan tu emplegues de cop, tu no saps el que faràs,
en veritat. El que sí que saps és que tot el
que has après quan has sigut esportista d'elit
et servirà per la vida següent. Què vol dir això?
Que passi el que passi, si ens ho pegues, t'aixecaràs.
et deprimeixes, et passarà la depressió. Et superaràs
a tu mateix. Saps molt bé el que és el joc amb
equip. Saps molt bé com tenir l'empatia amb
els altres companys igual que tenies amb un equip.
Llavors et vas construint un... una vida, diguéssim,
que no tens prevista, i les coses van portant
cap a un entorn o cap a un altre. Jo mai hauria
pensat que hagués entrat en banca privada, i
arrel que vaig fer unes inversions molt bones
en un moment molt complicat, que va ser quan
la punxada de la bombolla tecnològica, hòstia,
em va fitxar un banc, que era UBS, un banc suís,
i a partir d'allà vaig començar a crear departaments
d'Esports and Entertainment a UBS, al Banc Sabadell.
Jo no pensava que entraria al món financer, però
va ser en base de la meva experiència personal
que vaig anar per aquell camí. I a partir d'aquí,
ja vaig començar a dir, hòstia, realment que
m'agrada. Vaig començar amb el món de les inversions
en start -ups, el capital risc... Tot va ser
una conseqüència d'una cosa d'una altra, a
poc a poc. I sense deixar d'estudiar, també.
És que tinc una pregunta molt off -topic, que...
Si és molt off -topic... No, no, no és que sigui
molt off -topic, és que... No hem tingut mai
el convidat perfecte per preguntar -ho. I, de
fet, se m'ha corregut la pregunta quan has dit
que havies comprat l'orella aquella a finals
dels 90. Perquè l'Àlex i jo parlem molt de...
Parlem molt, en general. Sí, en general parlem
molt, sí. Però, a veure, últimament... Avui tenim
competència. Saps que tothom diu, no, estem a
una bombolla, no estem a una bombolla, mític
discurs, no? Però, clar, nosaltres no tenim la
sensibilitat d'haver viscut la primera, la .com.
I com que ho has mencionat ara, i pel que veig
sí que tu vas passar pel camí, no?, és a dir,
català, Me la vas menjar amb patates, per dir
-ho malament. Sí, però la vaig menjar amb patates
perquè no tenia el control, jo. Oh, no! No vull
dir menjar amb patates en el sentit dolent. Si
jo me la menjaria amb patates, d'igual, eh?
Sí, sí, però... Simplement perquè estaves allà.
Tothom. La pregunta és... Veus que hi ha coses
que traslladen o no? Perquè ara és molt fàcil
que diguem que segurament llavors també es feien
això, però jo no tinc ni idea del que passava
llavors. No sé quin era el sentiment que hi havia
en el moment i què hi ha diferenciat. El sentiment
que hi havia en aquell moment era que quan es
va començar el boom d'internet i es van començar
a muntar empreses que van començar a tenir unes
valoracions molt bèsties i la gent en veritat
no sabia el que eren aquelles empreses... L'únic
que sabien és que s'havia d'invertir a terra,
o que s'havia d'invertir a no sé on. I llavors
tothom allà invertint, però et deien, no, no,
és que això valdrà molt. Però si tu li preguntes
a una persona, bueno, i per què valdrà tant?
Perquè és el futur. El futur és el concepte general.
Però aquesta empresa en concret... Terres o el
que vulguis. És que les mètriques són visites,
eh? Tu mires les mètriques, els fundamentals
eren visites. Sí, sí. I després ingressos per
publicitat, va venir després. Jo el que sempre
explico és que quan jo era molt jove, quan tenia
13 anys o així, o 14, em vaig comprar el Sinclair
Spectrum, que era el primer ordinador que va
arribar aquí a Espanya. Amb allò vaig començar
a programar BASIC. Jo em vaig perdre ja l'onada
d'internet perquè era molt jove. Em va venir
després una altra onada... Si parlem d'onades
tecnològiques, disruptives, internet clarament
una disrupció claríssima. Una altra disrupció
claríssima és quan la gent va començar a sentir
parlar dels bitcoins i de la blockchain i de
les criptos, que això va començar el 2009, però
aquí a Europa va començar a sentir -se parlar
en sèrio el 2014 o el 2013. I és una altra onada.
I ara estem en plena onada també de la intel·ligència
artificial i de les tecnologies quàntiques també.
La diferència quina és? Internet va tardar 30
anys en fer aquesta aceleració tan gran, la IA
porta dos o tres anys fent una aceleració brutal
i cada vegada és exponencial l'aceleració de
les tecnologies. Llavors no tens temps a assimilar
tot això. Què és el que a mi m'agrada? Anticipar
-me. Anticipar -me el que jo crec que seran les
tendències del futur. I com es fa això? Doncs
analitzant les empreses. No escoltant el que
et diu invertege aquí, invertege allà. Si tu
t'equivoques, que t'equivoquis tu perquè t
'has equivocat tu, no perquè s'equivoqui un
altre. I sé que és complicat, clar, no tothom
té ganes o li agrada. De fet, t'anava a preguntar
per l'estratègia de diversificació, però abans
tenia una pregunta relacionada amb el que havíem
dit abans, que és que quan has dit el tema aquest
de no mostrar aquesta fragilitat mental, inclús
a nivell emocional, perquè els anys 80 -90 eren
una altra pasta, una altra història. Si no recordo
malament, en un documental de Guardiola sortia
el... Hòstia, com es deia l'entrenador aquest
mític de l'Atlético de Madrid? El sàvio de Hortaleza.
Ah, sí, el Luis Aragonés. Que deia que a la selecció
espanyola s'enreien de Guardiola perquè llegia
llibres. Sí. Tu vas experimentar mai alguna d
'aquestes coses que s'enreien fent bromes de...
D'on vas, et deies l'ordinador, deixaves les
fricades i fes més coses d'homes. I després...
vas demostrar que allò era el correcte amb el
tema de les inversions? No, però sí que vaig
trobar... No que diguessin... Home, els hi causava
curiositat. Quina tonteria. Sí, però en aquella
època allò de friki no friki no... Jo crec que
era més una qüestió de dir, hòstia, què està
fent aquest? I em van començar a preguntar què
és això i per què ho fas i tal. I després van
començar, bueno, on puc invertir jo? I què fem?
Hòstia, què estàs fent, no? Jo veia companys,
bueno, més que companys de vestidot, també, com
que estàvem molt proper al Barça, jo veia jugadors
del Barça que cada any tenien un cotxe diferent.
O un Porsche diferent. I jo els deia, hòstia,
tio, joder, que xulo el cotxe, sí. Però per què
en tens cada any un? No és que és l'últim model.
Clar, tu pensaves, bueno, guanyen molts diners,
sí, guanyen molts diners, però ara tens la xeta
oberta. Que tu vols alguna cosa, ho compres i
ja està. Però un dia obres l'aixeta i ja no
surt un euro d'allà, ni una pesseta d'aquella
època, no? I llavors què fas? Tu no baixes el
nivell de vida, perquè t'has acostumat a un
estil de vida en el qual el que vols ho compres.
I no és que em veiés... Bueno, podria dir -se
entre ells que sí que era un friqui, jo no ho
crec. També és veritat, no? També és veritat
que jo quan viatjava amb la selecció per tot
el món... comprava coses que aquí no existien
i sempre eren relacionades amb tecnologia. Per
exemple, a Japó vaig comprar això, o quan vaig
anar a Tòquio als Jocs Olímpics de Segur, em
vaig comprar un ordinador que no s'havien vist
perquè era superpetit, semblava una PDA de les
primeres, o vaig comprar -me el primer Apple
Newton, no sabeu què era l'Apple Newton? El
Mark sí. No, jo no, no tinc ni idea. A mi em
deien, és que fixa't quina cosa, tothom em deia,
quina tonteria, un ordinador que no té teclat.
I dic, si té un llap i pots escriure. I diu,
ja, però... I ara jo ho connectava al telèfon
i m'enviaven un fax per allà. I sortia la imatge
i diu, però quina tonteria, no surt paper. I
dic, i per què vull el paper si està la imatge
a dintre, no? Diu, home, però ens hi des un paper
comprovant alguna cosa, no? I no ho entenien.
El mòdem era... O sigui, portava un mòdem incorporat.
I tenia una cosa brutal a la pell Newton, que
era reconeixement d'escriptura, un OCR incorporat.
Tu escrivies alguna cosa i et passava text. L
'Apple Newton va ser la bomba, però va sortir
massa aviat. No es va entendre en aquell moment
aquella tecnologia tan avançada. Per això no
va triomfar. Però, com tota la vida, quan han
anat sortint tablets, les primeres PDA eren HP.
Eren l'hòstia, també, les HP. Tot ha anat evolucionant
fins a Apple i el que hi ha ara, els iPhones
i tot això, les tablets. I sense dir noms, òbviament,
perquè no mencionem a ningú, però hi havia com
aquesta consciència col·lectiva o et veies una
mica sol amb aquesta idea de l'órmiga i la cigarra,
saps? Bueno, jo més que sol... Bueno, primer,
quan vaig fer 18 anys em vaig comprar un R5,
no? Bueno, que era turbo, sí, era el R5 turbo.
Era el bo, era el bo. Era el bo, però molts jugadors
s'havien comprat Mercedes. I després vaig estar
amb un Corrado, que també era xulo, però no era
un Porsche, era un Corrado. Llavors em deien,
ostres, per què no et compres un cotxe millor
i tal? Dic, bueno, perquè amb el que està al
viu compro terrenys, o compro cases, o compro
altres coses. Jo diria que Volkswagen Corrado
dels cotxes infravalorats dels 90, eh? Jo crec
que sí. Era espectacular, eh? No, perquè saps
amb el teu cognom, però... No, no, era un cotxe
espectacular. Era espectacular. A l'Aleron pujava
sol, de darrere, i no s'havia vist una cosa
així. Era també un disseny avançat. No el tens
a la mesa. No sé de què esteu parlant. Jo, de
les coses que conec, són els que sortien al Sega
Rally i ja està. Tornant a l'estratègia de diversificació,
perquè, clar, hi ha una de les coses que sí que
he vist en tu, que no he vist en altra gent,
avui en dia ara ja sí que tu veus certs esportistes,
gent que s'ha ficat a invertir en el món de
les start -ups, potser el mateix Messi, el mateix
Piqué, no sé què. Tu vas començar 10 anys abans
que aquesta gent. Per què? Qui et va ficar en
la droga d'invertir en les start -ups? Perquè
això t'hi fica un amic. I a mi em van ficar
Lánzame, precisament. Allà va començar la meva
història invertint, però aquí va ser el que et
va mostrar el món aquest, de dir, si tu ja tenies
inversions en terrenys, tenies inversions en
altres propietats, que ja et generen un rendiment
molt bo, no? Feia falta diversificar també en
start -ups? Clar, perquè a mi em va agradar molt
el concepte de, també, quan tu veies emprenedors
que tenien una idea molt bona, però si eren capaços
de portar -la endavant. I quan vaig conèixer
la gent de Lánzame, vam dir, ostres... El concepte
era molt bo, perquè no era jo inverteixo en un
fons que inverteix en empreses, no. Nosaltres
tenim un entorn de molta gent al nostre voltant
que confia en les inversions que fem per nosaltres
mateixos. I ara, quan reuníem els quatre socis
al principi i decidíem, que filtràvem moltes
start -ups, i entre tots decidíem que volíem
invertir nosaltres, l'institut personal, en
un en concret, teníem una pila de gent al voltant
que també volien co -invertir amb nosaltres.
I és quan vam crear el concepte Pledge Fund,
que era Lánzame Capital, no? Que al final és
més una qüestió de... confiança amb l'equip,
perquè diu, bueno, tu no és que recomanis una
inversió, sinó que tu la fas. Llavors, si tu
vols seguir la inversió, endavant. I això genera
molta confiança, perquè no els estàs dient un
inverteix aquí que és molt bo, però jo no ho
faig. I aleshores eren idees molt trencadores
que pensam ben executades. Com totes les start
-ups, ho sabeu, la majoria no funcionen. Són
quasi apostes pels equips i per les idees que
puguin tenir i l'execució que puguin tenir.
I algunes d'aquestes sí que van anar superbé.
Kantox. Kantox. Verse. Lingokids. Lingokids.
Lingokids. O Cognicor. Mira, Cognicor va ser
de les primeres empreses d'allà. que s'han
fet i va néixer, bueno, la vam invertir el 2015.
I la Sindhu, que és la Joseph, que és la CEO, que
està a Nova York des de fa 10 anys o així. És
una companyia que va com un coet i ja dotava
d'intel·ligència artificial en els chatbots.
Va ser tu que vas... per alguna cosa al món de
les start -ups i vas dir m'interesso més i contacto
gent i acabes a Lánzame o són Lánzame els
que et contacten a tu? Sí, perquè el salt no
és evident. No és evident, no, no. I aquesta
part no la sé de la teva història, per això també
la pregunto. No, no, no. No ha vingut ara, després
de deu anys. Sí, no, no. Jo vaig conèixer l'Aleida,
la gent de Lánzame, el Toni, el Jordi... tots
aquests, el Ferran també, i em van explicar el
que estàvem fent. I la veritat és que em va agradar
molt perquè jo... Ells et van contactar a tu.
Sí, però jo quan havia estat en banca, i com
jo estava treballant en aquell moment al Banc
Sabadell, jo ja havia vist molts dels clients
que tenien curiositat per saber, hòstia, vale,
teniu els productes que tenen tots els bancs.
Fondos d'inversió, renta fixa, renta variable,
indexats, ETFs, tot això, no? però per què no
teniu res que jo pugui invertir en coses tecnològiques
de capital risc? No existia aquest producte.
I va coincidir que també vaig conèixer la gent
de Lánzame i vaig entrar a dintre com a soci
i sobretot vam descobrir moltes coses. Vam aprendre
molt del tema de valoració d'empreses, dels
equips. També vam aprendre quines eren les coses
negatives que dèiem, les coses positives, i vam
entrar així. Això era com una mica portar el
barret d'inversor fins que et dónes compte que
al final, com tota la vida, tu pots invertir
en una idea molt bona, una execució molt bona
i un equip molt bo, però entre ells es poden
barallar, poden passar mil coses. I és quan dius,
hòstia, ara que ja tinc el coneixement, vaig
a ser jo emprenedor. Jo ja sé el que és ser inversor,
ara sóc emprenedor. I comprens perfectament la
mentalitat dels emprenedors, perquè tu ets un
d'ells. I també la dels inversors, perquè tu
has sigut inversor abans. Llavors és conèixer
les dues bandes. De fet, clar, havent passat
pel món de la inversió, perquè a part de Lánzame
has fet inversions a títol personal, com a Business
Angel, no sé si també estàs com a Elpin en algun
fons o no, però després has passat a crear empreses,
també. Vull dir, Globatalent, has tingut De
Galant, has tingut diverses empreses, i a part
després també estàs, les empreses que estàs com
a conseller, les empreses que estàs com a advisor,
les empreses que estàs, no sé si com a freelance,
relacions, desenvolupem de negoci com col·laborant.
Tot aquest ecosistema no es fa com molt difícil
de mantenir? Saber on tens equity i on no? No,
perquè primer... Tens tot trequejat. No, perquè
no és prèxit, tio. Clar. Sí, no, no. Però amb
el Lotus encara, deus dir, no? Primer que sí,
que clar, ho tinc supercrequejat tot. Molt controlat.
I després que són empreses que sempre busco que
qualsevol empresa que inverteixi pugui retroalimentar
-se d'alguna altra que ja tingui. Crea una xarxa,
una connexió entre totes les empreses, i si,
per exemple, estic en una empresa d'intel·ligència
artificial... altra empresa, i sé que aquella
empresa d'allà m'alimentarà un altre que estic,
potser, que fa token econòmics, com Calea Digital,
que és una empresa que estic també de soci i
d'advisor, doncs jo sé que aquests necessiten
ja per alimentar la seva màquina, de crear token
econòmics i crear les seves criptos i tot això.
Llavors, estic de soci a les dues i es retroalimenten.
Per exemple, Reental. Què fa Reental? És tokenització,
o sigui, és blockchain, amb mercats que també
conec, que és real estate. Doncs connectes el
món de la tecnologia amb un entorn, o sigui,
amb un món molt tradicional, i ja està, i tokenitzes
edificis i tal. Com m'entero que existeix això?
O sigui, quan començo a parlar amb els fundadors,
i com havia també muntat feia temps Globatalent,
que era tokenització d'esportistes, i ara, avui
en dia, no es veu la tokenització com fa molts
anys. Vull dir, el temps de sortir, el momentum
és molt important. En aquell moment s'associava
molt a cripto, molt a scam... M'ha passat d
'anar massa abans, no? Massa aviat. Ara jo veig
que com tot s'accelera tant ja no és el mateix.
Igual que quan entres en temes de computació
quàntica que ningú entén, quan em diuen, bo,
això sí que és de friquis, la física quàntica.
I jo sempre els dic el mateix. Mireu les empreses
del Nasdaq. que inverteixen en tecnologies quàntiques
i mireu el que valien fa tres anys i mireu el
que valen ara les accions. I veuràs que han triplicat
el valor. Alguna cosa està passant allà dintre.
És com quan, me'n recordo, quan vam estar a
Startup Grind, que alguna empresa era d'intel·ligència
artificial generativa que es movia per allà.
I no pensàvem que arribaria el que està arribant
ara tan ràpid. Bé, doncs poder... Sí que era
el moment d'anar -ho veient, no? De què alguna
cosa molt gran estava passant. I ara, de cop
i volta, tothom descobreix les aplicacions que
poden tenir. I això és una part... mínima, mínima,
del que veurem en els propers anys. Sí, de fet,
ja em va semblar que quan vas fundar Entanglement,
la consultora de quàntica, ara diré on vaig anar
d'aigua, no sé si va ser el 16 o el 17, i vaig
dir... No ho vaig fundar jo, tot va ser que em
van venir a veure al banc, al banc on estava
en aquell moment, l'Alfonso Rubio Manzanares,
que és un dels socis fundadors d'Entanglement,
i em va dir, ostres, Ferran, creus que tindria
sentit poder ensenyar al banc sistema d'encriptació
postquàntica que sigui molt més segura que l
'encriptació RSA que s'utilitza ara a les targetes
de crèdit, a les transferències bancàries i tant,
que és interessant, però... Si parlem, a part
que els explotarà el cap en el CTO o en el CEO
de l'empresa, et diran, venga usted dentro de
30 años. A qui li explotarà el cap és la gent
que s'hagi apuntat a mirar -nos avui, que digui,
avui parlen de bàsquet, una puta merda. Sense
entrar com a la tangent de la tangent, però a
mi aquest tema em sembla molt interessant. I
curiós que s'interessessin llavors, perquè molta
gent... Com es pregunta amb això de si aconseguim
estabilitzar la computació quàntica, és a dir,
com trencarem l'encriptació de bitcoin i merda,
perquè això era l'últim dels dos problemes.
En el moment que trenques això, tots els protocols
de túnels encriptats, totes les transaccions
que es fan online, és molt fàcilment reversible.
Com pensen amb això en els bancs i aquest tipus
d'institucions? El primer és que el que em va
sorprendre quan em van venir a veure, Va ser
que quan vam començar a parlar de superposicions
i entrellaçaments, coses que jo havia estudiat
pel meu compte, perquè m'agradava molt la física,
i ell em va dir, ostres, i tu com ho saps, això?
Bueno, perquè m'agrada i m'interessa. Obvi,
obvi. Diu, tens que dinar, fem un dinar amb físics
teòrics brutals, o sigui, de primeríssim nivell
mundial, que són socis d'Entanglement, com el
José Ignacio Latorre, per exemple, o gent que
han fundat Multiverse Computing, que és una empresa
brutal basca, que és la més gran que hi ha ara
mateix a Espanya, i líder mundial en temes de
tecnologies quàntiques. I els vaig conèixer ja,
i parlant, parlant, vam dir, hosti... Ells són
molt bons en el seu, però el go to market, clar,
són tios que estan tot el dia investigant. I,
d'alguna manera, el que jo modestament pugui
ajudar a que la gent pugui entendre o pugui entrar
a les empreses amb això, doncs sí, és interessant.
I amb això que tu deies, clar que sí, tot és
segons com vegis tu el got mig peu, mig buit.
Òbviament, quan hi hagi un ordinador quàntic,
rebentarà absolutament tot el que coneixem ara
està mort. Tot es basa en un sistema d'encriptació,
de factorització de números. És així, un ordinador
quàntic ho rebentarà. Què passa? Que d'aquí
hi hagués un ordinador quàntic capaç de fer això,
hauran sortit sistemes també de protecció, inclús
hauran canviat tot el sistema mundial d'encriptacions,
perquè això rebentaria hasta còdics de missils.
O sigui, és una revolució. comparable o superior
a la de la bomba atòmica, que el que va fer és
dividir un món en blocs, els que la tenen i els
que no la tenen. Això dividirà el món entre els
que obtenen aquesta tecnologia i no la tenen.
I la guerra aquesta s'està lliurant entre la
Xina i els Estats Units. És que a mi em fa molta
gràcia quan escolto... No, és que l'encriptació
de Bitcoin, que trencaran la cadena de blocs
i podran desmantelar tot això... És que és el
menor dels problemes. És com si tens la casa
en flames i t'estàs preocupant que no has regalat
la planta. És així, és així. Bueno, veurem cap
on va. Sí que és veritat que és molt, molt, molt,
molt complicat que pugui sorgir un hardware,
o sigui, ara ho veiem molt complicat, però bueno,
els anys, diguéssim, que estaven previstos que
hi hagués un ordinador quàntic operatiu, abans
es parlava de 50 anys, després de 30, ara ja
es parla de menys de 15 anys. el Cirac, l'Ignacio
Cirac, que també va ser nominat a Premi Nobel.
És el de Llibre Quàntica, veritat? No, el de
Llibre Quàntica és José Ignacio Latorre, que
és una altra eminència. Aquest està treballant
a Abu Dhabi, però ha treballat molts anys a Singapur
com a... Diguéssim, el director de la càtedra
de física quàntica de la Universitat de Singapur.
O sigui, és una eminència mundial. Tota aquesta
gent, només pel fet de poder estar amb ells i
parlar amb ells, no es paga en preu, això. És
el que a mi m'agrada, rodejar -me d'aquesta
gent. Jo sempre ho dic, un de les derivades més
interessants d'invertir, perquè de moment retorns
econòmics no m'estan donant gaires, és... primer,
l'accés a contactes, i segon, l'aprenentatge
sectorial que estic fent de poder tenir converses
informades sobre PropTech, Fintech, verticals
de SaaS, món d'inversió, M &A, etcètera, etcètera,
jo fa 10 anys no sabia absolutament res d'això,
saps? I també és una de les coses que dic, hòstia,
també em flipa molt quan quedo amb aquest senyor
i em fa com aquest resum de, no, el de quàntica
que has de saber és això, saps? Però al mateix
moment, passar a parlar d'IA generativa... I
tens tot aquest coneixement al cap, no? Com treus
el moment d'estar al dia de tu? És que jo crec
que no està valorat... que et paguin amb coneixement.
I que et paguin amb coneixement és que no et
paguen amb diners, sinó que t'estan donant un
coneixement, gent molt més preparada i superior
amb lo seu que tu, i llavors el fet que tu prenguis
d'aquestes persones t'està enriquint molt i
t'està obrint moltes portes que tu no tenies
en aquell moment plantejades obrir -les, no?
I llavors tens que pensar sempre, jo penso sempre
a lo gran. Llavors, a lo gran vull dir amb ment
molt oberta, amb tot. Després... sempre, sempre,
tenir molta curiositat. A la gent, jo li dic,
a tu no et preocupa això, no? Jo què sé, hasta
temes filosòfics. La gent se li'n fot, jo què
sé, a l'univers, tot això. Sí, bueno, està molt
bé, i dius, bueno, no tens curiositat per saber
què passa, i com pot ser que et diguin que a
nivell de partícules la física no té res a veure
amb a nivell gran? O sigui, que pugui haver teletransportat
un foton a tu, això, t'és igual. A mi de què
em serveix això? Bueno, de res, de coneixement,
saps? Perquè tot això, quan a tu et fan una ressonància
magnètica, tu dius, hòstia, que m'han fet una
ressonància. El que la gent no sap és per què
ha funcionat allò, saps? La ressonància magnètica
és uns instruments... diguéssim, de precisió,
que el que t'estan dient és que amb un 90 i
pico per cent de probabilitats el que hi ha a
dintre és el que surt a la imatge. Però no t
'estan dient què és el que hi ha en veritat.
És una probabilitat. El que passa és que quan
una probabilitat és tan alta, és que és això.
I la quàntica, per exemple, no et diu el perquè
de les coses, sinó que les descriu. I et diu,
si una cosa és un 90 i pico per cent, 99 per
cent, que el més probable és que passi això,
és que és el que passa en veritat. Bueno, tot
això... Quan tu dius, bueno, i això quina utilitat
té a la vida real? Hosti, moltíssima. Perquè
quan hagin aquests ordinadors quàntics, es podran
resoldre moltes malalties que ara són incurables,
es podran fer molts medicaments que ara són impossibles,
perquè potser el que tardaries 20 anys en investigació
a fer -ho, ho podràs fer en 3 setmanes. Quan
estaves explicant el tema aquest de les... És
que no vull fer servir la paraula sinergies,
perquè és una paraula que està molt prostituïda,
no? Està molt... És com... social dolent, algú
que et ve amb sinergies, vol dir algú que no
et vol donar ni un puto euro, no? Però em sorgeixen
dos dubtes. Una és, tu com resols els conflictes
d'interès? Tu estàs treballant per les dues
empreses, estàs col·laborant amb les dues, clar...
Una ha de fer alguna concessió a l'altra. Hi
ha una paraula que també està molt subada, que
és la de win -win. Sí, exacte. Aquesta pregunta
me l'has fet una vegada a mi i jo no vaig saber
respondre. Recordo perfectament la pregunta.
Si tu aconsegueixes connectar dues empreses en
les quals les dues puguin sortir guanyant del
que tu pots aportar a cada una d'elles... Llavors,
és una cosa beneficiosa per a les dues empreses.
Però tu no t'involucres en la negociació, tu
deixes que ho facin. Un dels frameworks que hi
ha és el de negociar vosaltres, jo només us he
connectat, jo no vull saber res, perquè així
no influeixes. No, sí, però no es tracta d'influir
o no influir. Es tracta, per exemple, de connectar
-les. I que els CEOs de les companyies tinguin
la suficient visió com per pensar que aquesta
connexió els aportarà coses positives a les dues
bandes. I aquestes coses positives quines són?
És que ells... en el seu dia a dia estan centrats
en el que diuen que estan centrats. No tenen
temps... Bé, crec que l'Steve Jobs parlava de
la connexió, unir els punts i tot això, no? Ho
havia dit moltes vegades, però és una cosa molt
obvia. Ja que intentes amb el network connectar
persones, el que tu deies abans, que també t
'agrada, no?, doncs les empreses exactament igual.
I en un món globalitzat, l'accés que tu tinguis
a cada una d'elles, treballar, per exemple,
en una, que es dedica a una cosa concreta, però
que sàpigues que allò enriquirà també en l'altra
que estàs treballant, perquè no són treballs.
diguéssim, d'oficina, d'estar 8 hores allà,
sinó que tens que ficar -li també molta creativitat
a cada una d'aquestes coses, no? I llavors,
al final, moltes vegades, bueno, quasi sempre
funciona per confiança de la gent. O sigui, per
exemple, Reental, que és tokenització d'immobles,
la gent sap que estic implicat, genero curiositat
dels meus entorns diferents, de tots els mons
on em moc, que volen saber què és això de Reental,
no? Jo els explico el que renta i faig clients.
No és que jo els digui t'has de fer client.
No, no, és al revés. Venen ells. Generes interès.
Sí, vas generant interès i sobretot vas obrint
molt tots els contactes que vas tenint a nivell
internacional. Jo ho tinc claríssim. Quan un
vol arribar a algun determinat lloc, arriba,
si vol. Ara, has de saber per què vols arribar
allà i què pretens amb allò. De fet, l'altra
pregunta que tenia, i és un maló que sempre costa
obrir amb algú que tens confiança i tot això,
però la gent, pel simple fet de ser famós, clar,
tu tens les barreres aixecades, entenc. Se t
'acosten a tu perquè ets famós, perquè ets esportista,
perquè ets inversor, etcètera, etcètera. També,
quina és la teva guia d'estil per dir quan deixes
entrar gent, quan no... Com detectes la gent
que se t'acosta per interès? Uf, això es detecta
ja per experiència. Fa pudoretes. I tot i això
encara se't cola algun, avui en dia. Sí, com
jo. No, no, però jo penso... A mi em sorprenia
que quedés amb mi. Què collons li puc aportar?
Jo no tenia res a oferir -te. Però aquí és on
t'equivoques. Tu sí que tens molt a oferir.
Perquè quan ens vam conèixer em vas començar
a explicar el que feies i, per exemple, em vas
parlar de Startup Grind i a mi em va semblar
superinteressant que hagués una comunitat...
Et vas agostar a tu a mi, aleshores. Em vaig
aprofitar. No els veus venir, eh? Jo no tinc
les barreres. Ostres, que interessant. Monta
un esdeveniment mundial a Sant Francisco. Això
mola molt, no? Va sorgir que tu tens que veure...
Tu no ets el centre del món. I no és una qüestió
ni d'egos ni res. Quan hi ha gent interessant
al teu voltant i consideres que són interessants,
tu no fiques barreres. Perquè això és una tonteria.
I això ho parlàvem alguna vegada. Quan tu veus
la mentalitat més anglosaxona o més americana,
que arribes... Quan vam arribar a les barbecues
aquestes, no?, per exemple, la gent t'ho faria...
Què necessites? Vull això, et presento aquest,
et presento... I aquí, als llatins, és al revés.
Jo tinc aquest coneixement, no el comparteixo
amb ningú, perquè me'l robaran, jo no li presento
a aquesta persona en aquest, perquè potser fan
negocis ells i a mi em deixen fora. És absolutament
el contrari, no? Llavors, jo soc dels altres,
no? No és per treure res en concret, sinó és
anar connectant, connectant gent, i sempre surt
alguna cosa positiva. I si surt alguna cosa negativa,
doncs has d'aprendre d'això negatiu perquè
no torni a passar. Això de les barbacoes, quan
vam anar el... 2018? 2019? 2018. 18 va ser, 2018.
Que vam anar a la conferència global de Startup
Grind, perquè aquest senyor i jo vam obrir el
xàpter de Startup Grind a Andorra. Sí, sí. I
a tot això vam dir, anem a la conferència global,
anem cap allà, i a la conferència primer vam
conèixer una persona, la Cristina, que ens va
dir, veniu a un sopar que hi ha a casa d'uns
directius de Google, us convido jo. Fantàstic.
Bueno, doncs, escolta, aquestes coses que passen
a Silicon Valley... Ets el seu més un, no? Ets
el seu més un. Total, que anem a comprar uns
vinatjos, perquè no podem presentar -nos aquí
i no sabem quin és el protocol, i aquella persona
no havia vingut. Som els amics de la Cristina.
I no els havia dit res, tampoc. No els havia
dit res. Ah, bueno, és igual, passeu, saps? Vam
trucar a la porta, sobre la porta, i diuen...
Sí? Diuen, venim aquí a la barbacoa. I diu, ai,
qui sou vosaltres? No, ens ha dit la Cristina,
bueno, doncs passeu. Passeu. Ens diuen, traieu
-vos les sabates. No sé si ens les volem treure
al final, no ho sé. No ho sé, bueno, no me'n
recordo. No ens hi vam portar gaire. La Cristina
no va aparèixer. No va aparèixer. I entrem allà,
no coneixem ningú? No. Hola, hola. Què queréis
tomar? Ens sentem allà, comencem a xerrar amb
tothom. I eren uns cracs, aquesta gent, eh? Érem
Venture Capitals indis. Indis, sí. Estaven fotent
allà el seu menjar indi, no sé què, privant vi
com si s'acabés el món demà. Aleshores no ens
va importar que estessin allà. És una part molt
bona. Sí, sí. Explica'ns allò de l'Alexa. Crec
que aquí no havia arribat l'Alexa. No, aquí
no sabia la gent el que era l'Alexa. Jo, òbviament,
no. Els assistents de veu. I diu, ostres, tu
podies... havies d'haver jugat a bàsquet i tal,
i no, jo vaig jugar al Barça... I van dir, jaja,
seguro, i van dir algo així, jaja, seguro. I
s'ho creien de conya, no s'ho creien. No, perquè
vas dir que havies jugat al Dream Team, vas jugar
contra el Dream Team. Contra el Dream Team, vaig
dir, vaig jugar contra el Dream Team, i diuen,
sí, home, sí. I llavors li pregunten a l'Alex...
Bueno, era Google, no? Era Google Home, és veritat,
no, l'Alexa? Li pregunten a Google Home, qui
eres, Ferran Martínez? I va començar a dir -los
-hi tot. Clar, la seva vida. Tota la meva vida.
I es van flipar, els tios. Sí, sí. I ha partit
per uns Jocs Olímpics, sí, i ha jugat contra
el Dream Team 2, sí, sí, pam, pam, i ara ens
de cop i volta, hòstia, van començar a preguntar
mil coses, havia un... un que li molava molt
la NBA, es va asseure al costat allà a parlar
de tots els equips. No sé fins a quina hora vam
estar allà, però sí, sí, vam fer amics per tota
la vida. I després va aparèixer aquesta Cristina,
va aparèixer a les tantes. Jo no recordo, però
potser és el Vi, eh? Jo no recordo què va aparèixer.
I va estar molt poc temps. No li vam fer ni cas,
tampoc, perquè va venir... Ah, hola, hola. Però
ja ens havíem fet amics d'aquests. Inclús a
un d'ells anàvem descalços i se li va trencar
una ampolla, se li va caure l'ampolla, i el
veus trepitjant... Trepitjant? Clar, devia ser
faquit. Descalquid, perdó, no sé de què estàs
parlant. De ser faquit, perquè està... descalç
i passar per aquí. Xafant el vidre allò, crec,
crec, crec, amb els preus i dic, hòstia... I
després em va fer molta gràcia que jugaven a
golf i van i diuen... Van dir, bueno, mañana
jugamos a golf i tal, i li van dir a l'assistent
de Google, li van dir, reservame mañana a las
8, campo en no sé què, no sé cuántos, te n'acordes?
Sí, sí, sí. I vaig dir, estàs reservant? Diu,
sí, clar, ara, reservant l'hora i tot, em venen
a buscar i jugo a golf. Això ho fas per la veu?
Això no funciona ni a les demos, eh? Bueno, aquí,
home... Bueno, però aquells, clar, és que em
sap bé, un era, no sé, VIP de Google, no sé què,
que, per tant, devia tenir una versió avançada.
Tenia versió alfa de tot. Jo crec que teníem
versió avançada, perquè aquell que xerra... no
l'havíem vist mai, nosaltres. Aquell catxarro.
Bueno, segurament és el que va arribar després
aquí, però... Sí, era una versió reduïda. Però
clar, això ja devia ser posillada de l'època,
no? Sí, home, 2018. És una de les diferències
culturals que hi ha allà, que les coses passen
molt més ràpid, i fent en al·lusió al que deies
abans, de dir, hòstia, potser era un tema d'ego
que molta gent es pensa que aquí ja ho han fet
tot, o en el seu sac ho han fet tot en els esports,
però clar, vas a Silicon Valley... Qui ets, no?
O sigui, un any abans jo havia anat amb el Nacho
González Barros, fundador d'InfoJobs, MailTrack,
Hireflix, etcètera, etcètera, i el Edu Manchón,
que va prendre Panoramio a Google. I clar, jo
els hi deia, segurament a Espanya jugueu a la
Champions League d'Emprenedoria, però a Silicon
Valley no jugueu ni a Intertoto, saps? És clar,
han de fer un upgrade a nivell mental de dir,
t'has de presentar d'una manera diferent, has
d'anar amb el... amb els teus èxits per davant,
has de tenir... Perquè si vas amb allò, amb la
boina, de jo vinc d'Espanya i... Bueno, no,
jo estic muntant aquesta empresa. No, no, tio,
és a dir, els cinc èxits que has tingut abans,
que has venut la primera empresa espanyola Google,
que la tecnologia de Panoramio... Aleshores,
deu anys després, encara estava present a Google
Earth i a Google Maps. Aquest canvi de mentalitat
és com si passes segurament de jugar a la lliga
de... La lliga de... Jo què sé, de Grècia, per
dir alguna cosa, de futbol... I et fixa el Barça,
no? Hosti, a la volta vas a jugar a la Champions,
no? Aquest canvi de mentalitat... A tu t'ha
passat, venint dels esports cap als negocis,
o ja tens com una certa autoritat que ja se t
'obrien més portes? No, és que ha sigut tot molt
natural. Però no pensis que se m'han obert...
O sigui, no se n'han obert sols les portes,
eh? O sigui, has de posar tu molt de la teva
part. I després l'altra cosa important és que
tu no vas a forçar que s'obri cap porta. Tu
et comportes de manera absolutament natural.
El que passa és que es detecta molt quan tu tens
interès en una cosa i hi ha algú que sap més
que tu i tu li preguntes i t'ho explica i mostres
interès a aquella persona i a sobre els genera
molta curiositat que un exjugador de bàsquet
tingui aquestes inquietuds. Perquè tothom es
munta una imatge dels esportistes. que només
saben tirar pilotes o se'n sota una pilota i
ja està. I ara als Estats Units sí que hi ha
un altre tipus de perfil, que és que els mateixos,
les superestrelles de l'NBA, no només volen
ser els millors de la història de l'NBA, volen
ser els millors empresaris quan es retiren. I
tens Stephen Curry, tens Shaquille O'Neal mateix,
LeBron James. Hòstia, el Magic Johnson, que també
l'he conegut. Són tios que amb ells la seva
època d'esportistes, collons, han sigut els
millors, però són igual o millors empresaris.
Han guanyat molts més diners després. Ells utilitzen
la popularitat i tot que la gent els coneix i
també s'han format per tenir després tota la
seva segona etapa de vida, que per ells també
és una competició a voler ser els millors. I
això aquí no ho tenim. No tenim aquesta mentalitat.
I sobretot també que trasllades com aquesta obsessió
o aquestes ganes de perfecció en l'esport que
molta gent no trasllada directament a la seva
vida professional o no se la pensa d'aquesta
manera. És a dir, potser sí que és una virtut
que... aplica molt d'un lloc a l'altre. És
a dir, que si et trobes... No ho sé, no voldries
tenir l'empresa que competeix contra l'empresa
de Shaquille O'Neal, saps? És a dir, és una
persona que ha après uns valors de jove que possiblement
tu ni t'ho has empassat ni... Clar, però sí,
segurament, segur que aquests valors que has
après són els que has aplicat, perquè per poder
arribar a l'elit de tot, i a la selecció, a
jugar a Jocs Olímpics i tot això... no pots deixar
de millorar cada dia perquè en el teu propi equip
tens competència sempre vindrà un que voldrà
jugar més que tu i voldrà passar -te per sobre
i llavors has d'estar en positiu has d'estar
sempre al màxim nivell I tot i això alineat amb
els objectius també del club i de l'equip, que
és guanyar -ho tot, no? Per tant, és complicat.
Quan tu passes a la segona vida, que és la vida
més empresarial i tot això, també estàs intentant
millorar sempre i aprendre més, perquè com més
coneixement tinguis, més control de tu mateix
podràs tenir i més podràs aportar. Jo crec que
és molt semblant, o sigui, els valors de l'esport
aplicats a l'empresa. Molt bé. Escolta, tenim
una sèrie de preguntes que ens ha enviat el públic.
Primera, sempre tenim la tradició del convidat
anterior ens enviar una pregunta al futur, d
'acord? A veure si, Aleix, si podem posar la
pregunta del Francesc. Hola, Ferran, bona tarda.
Doncs jo et volia preguntar quins hàbits o costums
vas aprendre competint a l'esport al màxim nivell,
que creus que són importants, transportant una
mica cap al món de l'emprenedoria, de tecnologia,
i que sols veure amb equips que tenen èxit dins
de l'emprenedoria. Molt bé, hòstia, està molt
bé la pregunta. Et diré quatre valors i et diré
un que per mi és molt important. El primer, que
és la consciència dels teus punts forts i febles.
Quan ets un jugador... també ho tens i quan tu
passes al món de l'emprenedoria tampoc et pots
pensar que la teva idea és la millor del món
i que arrasaràs, no? Si no, tens que dir, hòstia,
amb què puc ser bo, amb què puc ser determinant,
fer fort això i els punts febles, minimitzar
-los. Llavors, l'optimisme és clau, també. El
compromís, també. Després, la capacitat d'adaptar
-te, també. Quan estàs a un club professional,
t'has d'adaptar a entrenadors nous, t'has
d'adaptar als objectius del club. A lo millor
jugues molt una temporada i ve un altre entrenador
que pensa diferent. Com pots adaptar -te per
tu convèncer aquell entrenador que tu tens que
ser titular i tot això? El que parlem a vegades
és de tenir capacitat de pivotar i d'obrir la
ment també a la teva pròpia start -up i dir,
hòstia, com a emprenedor, és veritat, et vas
donant cops contra la paret i veus que per allà
tens que tenir la ment oberta en veure que amb
alguna cosa estàs fallant. Però per mi hi ha
un que és molt important. que jo li dic als hàbits,
que jo li dic com a entrenament invisible, que
són petites coses fetes cada dia de manera repetitiva
que produeixen grans canvis. En el meu cas, quan
jugava bàsquet, cada dia feia exercicis de fer
forts els dits, feia flexions amb la pilota,
tot això a casa meva o abans dels entrenaments.
O potser arribava sempre una hora abans de l
'entrenament i estava mitja hora o tot el que
aguantés agafant la pilota amb una mà i després
l'altra fins que se'm queia. Això provocava
que tingués molta més sensibilitat als dits i
més força i també ajudava a ficar més bàsquets,
no? Doncs adaptar -te a l'empresa és el mateix.
O sigui, tens que formar -te independentment
del que sigui el teu dia a dia, perquè aquests
petits canvis que tu vagis fent cada dia produirà
grans canvis després, no? I és el que dic entrenament
invisible, que això és molt zen. Per això vaig
escriure una vegada un llibre que es deia Zen
305, que jo parlava d'això. que al final la
vida és com el zen, igual que l'esport, igual
que les empreses, que és pràctica, o sigui, entrenament,
formació, no deixar mai, no parar mai, i després
sorgeix tot de manera automàtica, no? Que és
pràctica i després ve tot la intuïció. Quan tu
ets un jugador ja d'un cert nivell, ja no penses,
vaig a tirar, no vaig a tirar, no, no, et surts
sol. Et surt sol. I tu ja estàs veient el que
passarà a la propera jugada perquè ja ho visualitzes.
Mira, que queden menys de 10 minuts. Les preguntes
més ràpides, les respostes ràpides. Quin és el
pívot més dur al que t'has emprendat? Estats
Units, el Shaquille O'Neal, i el David Robinson.
I a Europa, el Sabonis. Jugador més intel·ligent
espanyol que t'has trobat a la pista. Uf! Ostres,
intel·ligents m'hi troben molt, però per dir
-te un amic meu, a més a més, el Solozábal,
com a base. Tothom té, bueno, tothom, jo no ho
sabia, això. Hi ha una tendència de tenir un
àlbum de fotos al mòbil que és fotos amb famosos.
Jo si l'hagués de fer, t'hi diria dos persones,
el Ferran i Sandro Rey. Són les fotos de famosos
que he fet jo. Quina és la persona més famosa
amb la que t'has fet una foto? Ostres... Tu
tens aquest àlbum, jo l'he vist. Sí, però no
sé si definir famós. Dintre del món de l'esport,
no sé, és que no sé... Tinc fotos amb estrelles
de l'esport, tinc moltes, perquè juguem a golf
a vegades amb el Rafa Nadal, o fotos d'esports
amb el Shaquille O'Neal, amb el Pep Guardiola,
tinc moltes fotos de quan teníem 18 anys, les
tinc d'ara, les tinc de plenes d'època. Clar,
per la gent això és famós. Tots ells... Ser famós
vol dir que ser reconegut, tinc una pila. Una
altra cosa és que diguis, són superimportants,
tot això és relatiu, però que són reconeguts
tinc... Amb quin t'has posat més nerviós a l
'hora de demanar una foto? No, no, és que aquestes
fotos no les he demanat. Han sorgit. Mai he dit,
puc fer -me una foto amb tu? A mi em fa vergonya
fer això. Igual que la gent ve i em diu, puc
fer -me una foto? I jo dic, clar que sí, pots
fer -me una foto. però jo demanar -la no em surt.
Ara, totes aquestes fotos són de situacions.
Una pregunta que m'he trobat molt interessant,
que hi ha el Carlos que ens ha preguntat si tornessis
a néixer, quina professió agafaries, sabent tot
el que saps ara? Ah, el que sé ara? Sí. Hosti...
Tornaries a passar per tot? O ja diries, mira,
em salto aquesta etapa. Em salto la banca privada,
que potser va a ser el més... És que, bueno,
el que sí que és veritat és que molts dels errors
que he fet durant la meva carrera esportiva,
a l'hora de, per exemple, no anar a la NBA,
tot això, amb l'experiència, m'he canviat algunes
coses, tot i que no em queixo de la carrera esportiva.
I a la carrera empresarial, no ho sé, perquè
la gent em pregunta, i tu com és que no estàs
en el món de l'esport, no? Gestionant... I jo
dic, la vida m'ha portat per aquí, però és que
mai m'han volgut, tampoc, dintre del món de
l'esport, del món de la gestió. I m'han arribat
a dir absolutes tonteries, com que estava sobrequalificat
i xorrades així, no? I ara ens dius, bueno, la
vida m'ha portat per aquí, què faria jo de diferent?
Jo crec que faria el que he fet ara, però amb
més experiència serien les coses diferents, segurament.
Què opines de l'NBA Europea? Es realitzarà o
fallarà com la Super League de Florentino? Ah...
Bueno, l'NBA té claríssim que vol... No sé què
he llegit, eh? Jo no en tinc ni idea, però...
Sí, han pactat ells, o sigui, van negociar amb
l'Eurolliga per fer una divisió europea, l'Eurolliga
va dir que no, han tancat amb la FIBA, la FIBA
ha dit que sí, sembla ser que l'NBA vol aterrar
aquí a Europa, i ja veurem de quina manera es
planteja. Aquí a Europa hi ha un problema molt
greu, que és que la mentalitat no és l'americana,
i a tu et diuen aquí, bueno, volem camps de 20
.000 persones a tope. I és impossible a tots
els camps omplir -ho amb 20 o 30 .000 persones.
Volem que els camps tinguin hotels, restaurants
a dintre, tot això. Volem que es venguin... una
facturació de tant merchandise. Volem que els
drets de televisió paguin tant, no es paga aquí.
I llavors, el que sí que està clar és que els
consumidors de l'NBA són globals. Llavors, ells
volen crear una espècie de competició europea
en la qual els primers puguin competir en una
divisió, igual que hi ha les divisions americanes,
hi hagi una asiàtica i una europea. Ja veurem
com sortirà això. Fa molts anys que es parla.
Heu vist que l'Aleix deia que sí, per tant,
crec que deus haver dit la resposta correcta.
Aquest senyor d'aquí, el Pau, pregunta fins
a quin punt la innovació tecnològica aplica al
món de l'esport actualment? Queda molt per innovar
i aplicar a la pràctica? Estigues atent, tio,
no em vis el mòbil. Ostres, i... Se pregunta
tot, això, eh, com per... No, no, i tant que
aplica, aplica moltíssim. De fet, si et fixes,
tots els jugadors de futbol porten acceleròmetres
i de tot, mentre es fan els entrenaments i els
partits, els imadeixen... els quilòmetres que
fan, l'acceleració que porten, el consum de
saturació d'oxigen, o sigui, porten mil instruments.
En el món de... inclús els entrenaments. Conec
una empresa israelita que utilitza un casc amb
uns sensors al cap, que quan t'han operat d
'una lesió... I quan tu comences a competir,
si t'han operat del genoll, tens por a apujar
més fora del genoll. Això et fa un entrenament
cognitiu, perquè abans de saltar al camp, el
teu cervell s'acostumi a apujar bé el genoll.
I com ho fan? Et fiquen davant com una pantalla,
com si fos un videojoc, i tu jugues amb el teu
avatar. I et dónes compte que el teu avatar també
no apoya bé el genoll. Però si és un nino. Tu
estàs sentat. Per què no l'apoies bé? comences
a entrenar amb el teu cap que aquell corri igual
que un joc de Playstation i quan ja veus que
no tens problema i quan saltes al camp ja no
tens problema amb apujar -los un oi fort, no?
O sigui, tecnologia, aquesta és una, bueno, amb
els fans, bueno, amb fans tokens, les produccions...
també audiovisuals, tot això està súper tecnològic,
hi ha molta tecnologia en tot això, però veurem
molta més. No obstant, mires el puto bar, saps?,
i diuen, bueno, ui, clarament és penal, i ve
l'àrbitre i diu, no, no és penal, saps?, jo
no vaig a mirar -ho, saps?, per què deixar de
decidir una puta màquina, una puteïa, venir un
senyor que té uns interessos i dir, bueno, això,
no? A la NBA, pensa que el que és el bar de la
NBA és com la NASA. Val. És incorruptible, eh?
Bueno, tu imagina't, és una habitació en ple
d'àrbits asseguts en una cadira i amb un ordinador
davant, una passarel·la que dona la volta a tot
el camp, o sigui, a tota la sala, una persona
amb un pinganillo caminant, i quan l'àrbitre
té un dubte, avisa a la sala aquesta i diu...
Ha sigut falta o no ha sigut falta? I cadascú
té un punt de vista diferent i jo em dic, aixeca
la mà. Sí, sí, sí. Si hi ha un 80 % o el que
sigui que han vist que és falta, li diuen al
jefe, falta, i el tio avisa l'àrbit, ha sigut
falta. Tot això amb una velocitat grandiosa.
És com si estiguessin monitoritzant absolutament
tot el que passa a la pista. Això aquí no ha
arribat. El bar d'aquí és superrudimentari,
encara. Molt ràpida. Què va primer, innovació
o regulació? Oh! Regulació. No et donen 30 segons
per respondre. Superprimer va la innovació, la
regulació, superlenta. Tu has dit innovació o
regulació? Sí, sí. La pregunta no és meva, no
me la faig. El regulador, quan ha regulat alguna
cosa, ja ha canviat. La innovació ja és una altra.
Van molt, molt, molt lents. Són dinosauris. I
l'última, aquesta és meva. Per què segueixes
creant empreses? No et vols retirar perquè no
et penjaran la samarreta? No, creant, creant.
Jo el que faig és, en qualsevol empresa que m
'interessi, m'implico. O inverteixi, m'implico
a dintre. Si no, no m'interessa. Crear empreses
és com fer llibres, també. M'agrada molt. La
gent em diu, per què escrius tants llibres? Perquè
em relaxa, és un hobby, no? jo crec que mai et
jubiles del tot tot i que m'agrada jugar a golf
sempre et treu temps per fer moltes més coses
estarem atents al teu sisè llibre l'any que
ve encara no sé la data però ja t'avisaré ja
vindràs a presentar -lo aquí moltes gràcies Ferran
moltes gràcies a vosaltres molt bé