Ara sí, ara ja estem en l 'aire. Marc, què tal?
Com estàs avui? Bé, relaxat. Bé, relaxat perquè
has començat a fer classes de dibuix, ja, tio.
No, bueno, ja fa temps que les estic fent, eh?
És que, de veritat, no saps quina traça tinc
amb el Canell, eh? Vius molt bé des que estàs
a RSS, que treballes en un horari humàric, eh?
I els matins són per tu. Bueno, a veure, però
les tardes no, eh? Val. Clar, o sigui, pros i
cons. M 'havia de posar una maqueta més cap aquí,
que si no, no quedo guapo a la càmera. Ferran,
com estàs? Molt bé, Du, encantat d 'estar aquí
amb vosaltres. Encara no saps a qui véns, segurament,
però... No, però com que l 'ambient està molt
xulo i el lloc també, vull dir, sigui el que
sigui, serà divertit. Sempre et lio per coses,
eh? No passa res. Mira que ha costat una mica
perquè sempre estem amunt i avall, però bé, ho
hem pogut aconseguir al final. Sí, no, no, i
de fet, anava a dir, crec que de totes les persones
que conec, tu ets una de les persones més accessibles
que hi ha. Sí? Sí, bé, jo crec que podria escriure
un llibre sobre... la gent que no s 'ho mereix,
el poc accessible que és, i gent que té el teu
palmarès, el accessible que ets. Jo, si us sembla,
passo a fer la presentació del nostre convidat
d 'avui, perquè estic com certament no nerviós,
però és allò de dir, hòstia, és que el Conecta
fa tant de temps, tinc tantes coses per explicar
que em costa molt condensar -ho en una intro.
El que vagi sorgint, no? El que vagi sorgint.
Parroquia Focaterrestre. avui tenim un convidat
molt especial sempre comencem així, però avui
és més veritat que mai, perquè jo vaig veure
el Ferran pels vols de l 'any 94 o 95 al Palau
Blaugrana en un partit de bàsquet, no em preguntis
contra qui perquè segurament aquesta franquícia
ha canviat de nom 25 cops el meu tiet David em
va portar a veure un partit al Palau Blaugrana
i jo sempre li agrairé dues coses al meu tiet
David, del bàsquet, més De la vida, però del
bàsquet, dues. Una, que em portés aquell partit
i em fes venir ganes de jugar a bàsquet. Dos,
que no m 'hi portés mai més, perquè jo, quan
vaig començar a jugar a bàsquet, un dia vaig
perdre un partit per 100 punts, i vaig dir, quin
esport més idiota que pots permetre aquest nivell
de pallisses. I vaig dir, no vull saber mai més
res del bàsquet. Bueno, tu vas anar, les nostres
vides van divergir, tu també vas anar a guanyar
títols a torta i a dret amb el Barça, amb la
Penya, Panathinaikos, amb la nostra estimadíssima
Roja, també. I jo vaig tornar a l 'escola Faridola
del Clot. Vull dir, a partir d 'aquí, next thing
you know, 30 anys més tard, ens trobem a Startup
Grind, perquè em van dir... Jo volia entrevistar
un dels fundadors de l 'Ànzame. El Toni em va
dir crec que hi ha algú més interessant a l 'Ànzame
que hauries de conèixer. Et va presentar el Ferran.
I a partir d 'allà, doncs, hòstia, ja fa 10 anys
que ens coneixem. Ha traçat una bona amistat
i, hòstia, malgrat el palmarès que t 'has estat
involucrat a nivell esportiu, no en parlarem
perquè jo crec que ja sap tothom la teva carrera,
però involucrat a nivell de negocis, amb banca
privada, amb inversions en start -ups, fundant
start -ups, fent d 'inversor, escriptor de llibres,
coach, mentor, etcètera, etcètera. Una trajectòria
molt dilatada, no només en els esports, sinó
que també en els negocis. I crec que un dels
temes que hauríem de parlar és què passa després
de l 'esport, no? Bueno, dir que té un cap privilegiat
per ser esportista no és dir gaire cosa, perquè
malauradament els esportistes no solen brillar
per això, però jo dono fe que el seu cap va a
10 .000 revolucions i a sobre sol fer bones prediccions,
la qual cosa el fa ser bon inversor. Cap al final
de la seva carrera, una lesió de genoll el va
forçar a no poder saltar i va haver de fer un
dels seus últims tirs mantenint sempre els peus
a terra. I potser li ve d 'allà. el fet que sigui
una persona que, malgrat haver guanyat tot en
els esports i també en els negocis, segueix apuntant
alt, tirant a guanyar, competint com el que més,
però sempre, sempre amb els dos peus a terra.
Benvingut, Ferran. Ostres, vaya presentació,
tu, que xula. Gràcies, home. Hauria de tornar
al favor, el Ferran ha sigut el pròleg del meu
llibre. Ah, sí, i tant, i tant. Li vaig demanar
a Silicon Valley que ho fes, un viatge. Gran
llibre, gran llibre. Bueno, no sé per on començar.
Jo et preguntaria... Perquè al final el tema
dels esports, fem una maqueta d 'intro per la
gent que, la gent jo suposo que ja et coneix,
però, clar, amb el Marc comentàvem, el tema dels
esportistes tenen una vida molt limitada, que
saben que als 30 anys, hòstia, s 'han de plantejar
moltes coses. Alguns esports duren més, esports
que pots jugar cansat com el golf duren més,
però, conya, el bàsquet, el futbol, als 30 anys,
ara comença a allargar fins als 40, no? Però
tu això ja ho tenies molt clar, que volies fer
coses després. Jo, hòstia, la veritat és que
quan... De fet, quan vaig començar a jugar, tampoc
m 'hagués pensat mai que podria arribar on vaig
arribar, no? Però tot ha anat tan, tan, tan ràpid,
perquè al final, hòstia, com he tingut temps
de fer tantes coses? Llavors, és veritat que
la carrera de l 'esportista, mentre estàs competint,
estàs en una espècie de bombolla, perquè et sembla
que, bueno, estàs com aïllat de tot, no? Perquè
només entrenes, jugues, viatges, competeixes,
ets famós, tot és collonut. I mentre estàs allà
dintre, penses moltes vegades, hòstia, tio, això
és duríssim, em fot mal tot, avui no em vull
aixecar, però tens que fer -ho, no?, i segueixes.
I de cop i volta un dia, en el meu cas amb una
lesió, justament jugant amb la selecció catalana,
on jo era el capità, a més a més, amb el Gasols,
que eren molt joves, i el Navarro i tots aquests,
hòstia, em trenco el genoll allà, i l 'endemà...
Passo d 'estar tot el dia pensant en el proper
entrenament a tenir temps, a tenir temps lliure.
Llavors va ser com un sotrac, però sí que és
veritat que com m 'havia anat formant mentre
jugava i ja m 'havia planificat bé com a hobby,
però de manera eficient també en les inversions
i tot, aquest canvi no va ser tan brusc com altres
esportistes, però és que mentalment no es preparen
i de cop i volta pensen que tothom els anirà
darrere a oferir coses, veuen que no. I molts
cauen amb depressions. Una cosa que està molt
de moda, que ara ja es comença a explicar, abans
no s 'explicava. Hi havia molts casos de jugadors
que s 'havien arruïnat o havien acabat fatal.
Tens un punt molt bo sobre això, però ara que
parles de tema de salut mental, no és un tema
en què anàvem a entrar, però està bé. Gent famosa
com l 'Iniesta, Boyan Kirkic, així que de cop
i volta han començat a explicar aquest tipus
de coses. En el bàsquet també hi ha hagut un
parell de casos. Suposo que era pressió d 'entorn
i també un tema cultural. En un entorn que és
tan competitiu, tan testosterònic, es percebia
com algú dolent mostrar aquesta fragilitat? És
que ni t 'ho plantejaves, mostrar -ho. Tothom
tenia els altibaixos. Era selecció pura, selecció
natural. El que s 'enfonsava... fora. O sigui,
era selecció natural. Al final, ets fluix mentalment.
Hi havia molts jugadors que no han arribat sent
boníssims per aquests problemes. El que passa
és que primer ni s 'explicaven. Si ho explicaven,
et deien això, que eren tous mentalment i fora,
no servien. I era el que hi havia en aquell moment.
No rebies cap tipus d 'ajuda ni res. En el meu
cas... com tots hem passat moments altibaixos,
però jo era molt fort mentalment i llavors vaig
poder superar absolutament totes les adversitats,
perquè potser també pel meu caràcter optimista
veia les coses sempre intentant buscar -li el
punt bo, inclús quan tenia alguna lesió molt
greu, doncs dic, hòstia, ara tinc que estar sis
mesos sense competir, doncs vaig a fer coses
que no puc fer durant els entrenaments normals,
doncs potser anar molt més al gimnàs, fer peses
o fer més formació, el que sigui, sempre a buscar
la part positiva. De fet, vas aprendre a programar,
també. Sí, sí, sí. Jo anava a classes en unes
acadèmies que es deien Logic Control, que ja
no existeixen. En aquella època existien, quan
va haver -hi el boom dels ordinadors i tot això,
i sempre em va interessar molt la programació
i el que deien és arquitectura d 'ordinadors.
Per mi era com un mecano. O sigui, muntar ordinadors,
plaques madre, començar a comprar xips, ampliar
-los, targetes de sintetitzadors de veu, tot
això. Gadgets, uns gadgets. Explico una cosa
molt divertida, que la vaig explicar fa poc,
la gent es fixava a riure. Jo vaig a Tòquio,
vaig comprar una orella de silicona, una orella,
orella, un orellot així de silicona, que s 'enganxava
a l 'ordinador, el connectaves al micròfono,
portava un software de reconeixement de veu.
I quan els meus fills eren molt petits, en aquella
època, parlo dels anys, imagina't, a finals dels
90 i així, a l 'ordinador jo li deia, obre't.
posa'm aquest arxiu, el WordPerfect, que no existia
encara el Word, el WordPerfect. L 'idea, imprimeix.
Hòstia, a l 'ordinador la gent diu, hòstia, t
'escolta i et fa cas. I eren instruccions molt
bàsiques. I era per flipar. I era això al final
dels 90. I a Siri només serveix per posar comptadors
de 10 minuts perquè es desmullin els espaguetis,
saps? Marc, tu tenies una pregunta al respecte
d 'això. lo de la pressió de... És que m 'ha
fet abans. Problema de fer prèvia, que després,
hòstia, ja ho han dit, no, tio? Ah, no, és que
ho heu comentat abans, però és que sempre...
No, perquè és una cosa que sempre m 'han corregit
molt. O sigui, perquè... A veure, evidentment,
una persona normal i un esportista d 'elit, evidentment,
hi ha una diferència molt gran en els seus arcs
vitals, però una de les coses que em sorprèn
és que, com... Tu, quan et planteixes la vida,
quan dic tu una persona normal, com el resta
de mortals... Tens aquesta sensació de progrés
com molt lineal, no? És a dir, tu dius, no, mira,
jo començo aquí, no? I a poc a poc, jo sé, cada
vegada que em vagi fent gran, la meva vida anirà
com... creixent en lo personal, en lo professional,
en lo emocional, i jo m 'imagino un futur en
què, jo què sé, tindré 65 anys i tindré, no sé,
la parella, el gos, la casa, el iate i el jet
privat. Llavors... Gent normal, eh? Poca gent
normal és conegut. Ja ho entens, però vull dir
com que la... Que la progrés es projecta d 'aquesta
forma lineal. Però, clar, en canvi, quan miro
aquesta corba en un esportista d 'elit, la veig
molt diferent, perquè no sé fins a quin punt
ets conscient o no ets conscient, i ara parlo
per les protestes d 'elit, quan tens aquests
25, 30 anys, que possiblement ara mateix estàs
en el punt més alt que mai estaràs a la teva
vida. Llavors, clar, saber gestionar això emocionalment,
de dir, no, escolta, és que jo no tinc una vida,
sinó en realitat en tinc dos. La que tu explicaves,
ara em porten aquí, em porten allà, que si les
festes, que si vius amb una bombolla, però clar,
quan explota aquesta bombolla, dius, ara començo
de zero. Llavors, clar, la pregunta és com...
Primer, si n 'ets conscient. Aquesta jo crec
que és la primera pregunta, perquè potser hi
ha gent que viu en aquesta espècie de bombolla
i no n 'és conscient. Això serà sempre anirà
cap amunt sempre, no? Però no, realment hi ha
com una, entre cometes, crisi que una s 'ha de
gestionar. I per això et preguntava, no? Si quan
estàs dins n 'ets conscient i l 'altra és si
la majoria de gent que tu veies tenia aquesta
mateixa sensibilitat. Bueno, quan estàs dins
no ets conscient del tot, perquè al final...
Una cosa és, no sé, si ets conscient que algun
dia arribarà... però tu no hi penses perquè prou
feina tens en pensar en l 'entrenament o el partit
de l 'endemà, no? I d 'estar, sobretot físicament
i mentalment, molt preparat, perquè pensa que
dintre d 'un equip d 'elit ja no només és, o
sigui, els minuts que tu juguis o els títols
que tu guanyis depèn de com estiguis tu cada
dia, o sigui, cada minut te 'l sues dia a dia
i hora a hora, no? Llavors, estàs súper concentrat
en això. És veritat que, en el meu cas, com tenir
altres inquietuds, que per mi la clau és dir,
molt bé, encara que quasi no tingui temps lliure,
el poc que et pugui... pugui tenir, en lloc de
no fer res, fer algo, no? Fer coses que disfrutis
i t 'agradin. I clar, com jo podia combinar la
tecnologia, que és el que més m 'agradava, amb
la part financera, que era la planificació, de
dir, bueno, si jo guanyo 10 i amb 3 puc viure,
els altres 7 els inverteixo. Molt bé, això està
molt bé, però com ho organitzes, això? Clar,
com m 'agradava la programació, em programava
fulles de càlcul. Com no existien les Excel,
utilitzava un programa que es deia Lotus 1, 2,
3, per fer -ho. Mític, i tant! Mític, mític.
Ho utilitzava jo. I ara els jugadors, els companys...
Bueno, vaig comprar un ordinador Epson de 3 quilos,
que pesava, que era d 'aquests amb pantalla monocroma
de color verd, que, clar, arriba l 'avió... Era
un catxarro així. L 'obria... Semblava una màquina
a escriure. L 'obria jo. La pantalla era petita,
però el catxarro pesava un colló, no? Començava
allà, em feia les meves taules i deia, però què
fas? I, clar, mira, si guanyo això, gasto això,
guanyo això... Em feia gràfiques. I deia, mira,
si segueixo aquest ritme, duro fins a aquest
temps. Com puc fer perquè això s 'allargui? Quin
tipus d 'inversions puc fer que ens generin rentes
regulars? Coses d 'aquestes que per mi no eren
ni siquera un esforç, sinó que era com un joc.
Inclús m 'agradava molt fer com uns gràfics,
que jo li deia oscil·ladors, en moments puntuals
de la temporada, que jo deia, hòstia... aquest
mes, hòstia, no he fotut tants triples, o aquest
mes he baixat el rendiment, què m 'està passant,
no? I analitzava, com si fos trading, quasi,
i dic, hòstia, és veritat, aquí tenia molèsties,
aquí això, aquest partit, no sé què. I llavors
m 'ha diat totes les estadístiques, absolutament.
O sigui, molt analític tot, no? Quan ara, amb
les eines que hi ha, és facilíssim tot això.
Riu tant d 'Auraring, saps? Ell ja ho havia...
Ell va inventar el concepte. No, però és a dir...
Era conscient d 'això, però quan tu emplegues
de cop, Tu no saps el que faràs, en veritat.
El que sí que saps és que tot el que has après
quan has sigut esportista d 'elit et servirà
per la vida següent. Què vol dir això? Que passi
el que passi, si ens ho pegues, t 'aixecaràs.
Si et deprimeixes, et passarà la depressió. Et
superaràs a tu mateix. Saps molt bé el que és
el joc amb equip. Saps molt bé com tenir l 'empatia
amb els altres companys igual que tenies amb
un equip. Llavors et vas construint un... una
vida, diguéssim, que no tens prevista, i les
coses van portant cap a un cantó o cap a un altre.
Jo mai hauria pensat que hagués entrat en banca
privada, i arrel que vaig fer unes inversions
molt bones en un moment molt complicat, que va
ser quan la punxada de la bombolla tecnològica,
hòstia, em va fitxar un banc, que era OBS, un
banc suís, i a partir d 'allà vaig començar a
crear departaments d 'Esports and Entertainment
a OBS, al Banc Sabadell. Jo no pensava que entraria
al món financer, però va ser en base de la meva
experiència personal que vaig anar per aquell
camí. I a partir d 'aquí, Ja vaig començar a
dir, hòstia, realment què m 'agrada? Vaig començar
amb el món de les inversions en start -ups, el
capital risc... Tot va ser una conseqüència d
'una cosa o d 'una altra, a poc a poc. I sense
deixar d 'estudiar, també. És que tinc una pregunta
molt off -topic que... Si és molt off -topic...
No, no, no és que sigui molt off -topic. Vinga,
va. No hem tingut mai el convidat perfecte per
preguntar -ho. I, de fet, se m 'ha corregut la
pregunta quan has dit que havies comprat l 'orella
aquella a finals dels 90. Perquè l 'Àlex i jo
parlem molt de... Parlem molt, en general. Sí,
en general parlem molt, sí. Però, a veure, últimament...
Avui tenim competència. Saps que tothom diu,
no, estem a una bombolla, no estem a una bombolla,
mític discurs, no? Però, clar, nosaltres no tenim
la sensibilitat d 'haver viscut la primera, la
.com. I com que ho has mencionat ara, i pel que
veig sí que tu vas passar pel camí, no?, és a
dir, català, la vas menjar amb patates, per dir
malament. Sí, però saps per què? La vaig menjar
amb patates perquè no tenia el control, jo. Oh,
no! No vull dir menjar amb patates en el sentit
dolent. Si la vas menjar amb patates, igual,
eh? Sí, sí, no, no, sí, sí. Simplement perquè
estaves allà. Tothom, tothom. Llavors, la pregunta
és... Veus que hi ha coses que traslladen o no?
Perquè ara és molt fàcil que diguem que segurament
llavors també es feien això, però jo no tinc
ni idea del que passava llavors. No sé quin era
el sentiment que hi havia en el moment i què
hi ha de diferència ara. El sentiment que hi
havia en aquell moment era que quan es va començar
el boom d 'internet i es van començar a muntar
empreses que van començar a tenir unes valoracions
molt bèsties i la gent en veritat no sabia el
que eren aquelles empreses. L 'únic que sabien
és que s 'havia d 'invertir a terra, o que s
'havia d 'invertir a no sé on. I llavors tothom
allà invertint, però et deien, no, no, és que
això valdrà molt. Però si tu li preguntes a una
persona, bueno, i per què valdrà tant? Perquè
és el futur. El futur és el concepte general.
Però aquesta empresa en concret... Terres o el
que vulguis. És que les mètriques són visites,
eh? Tu mires les mètriques, els fundamentals
són visites. Sí, sí. I els teus ingressos per
publicitat, va venir després. Jo el que sempre
explico és que quan jo era molt jove, quan tenia
13 anys o així, o 14, em vaig comprar el Sinclair
Spectrum, que era el primer ordinador que va
arribar aquí a Espanya. Amb allò vaig començar
a programar BASIC. Jo em vaig perdre ja l 'onada
d 'internet perquè era molt jove. Em va venir
després una altra onada... Si parlem d 'onades
tecnològiques, disruptives, internet clarament
una disrupció claríssima. Una altra disrupció
claríssima és quan la gent va començar a sentir
parlar dels bitcoins i de la blockchain i de
les criptos, que això va començar el 2009, però
aquí a Europa va començar a sentir -se parlar
en sèrio el 2014 o el 2013. I és una altra onada.
I ara estem en plena onada també de la intel·ligència
artificial i de les tecnologies quàntiques també.
La diferència quina és? Internet va tardar 30
anys en fer aquesta aceleració tan gran, la IA
porta dos o tres anys fent una aceleració brutal
i cada vegada és exponencial l 'aceleració de
les tecnologies. Llavors no tens temps a assimilar
tot això. Què és el que a mi m 'agrada? Anticipar
-me. Anticipar -me el que jo crec que seran les
tendències del futur. I com es fa això? Doncs
analitzant les empreses. No escoltant el que
et diu invertege aquí, invertege allà. Si tu
t 'equivoques, que t 'equivoquis tu perquè t
'has equivocat tu, no perquè s 'equivoqui un
altre. I sé que és complicat, clar, no tothom
té ganes o li agrada. De fet, tenia una pregunta
per l 'estratègia de diversificació, però abans
tenia una pregunta relacionada amb el que havíem
dit abans, que és que quan has dit el tema aquest
de no mostrar aquesta fragilitat mental, inclús
a nivell emocional, perquè els anys 80 -90 eren
una altra pasta, era una altra història. Si no
recordo malament, en un documental de Guardiola
sortia el... Hòstia, com es deia l 'entrenador
aquest mític de l 'Atlético de Madrid? El sàvio
de Hortaleza. Ah, sí, el Luis Aragonés. Que deia
que a la selecció espanyola s 'enreien de Guardiola
perquè llegia llibres. Tu vas experimentar mai
alguna d 'aquestes coses que s 'enreien a fer
bromes de... D 'on vas, que et deies l 'ordinador,
que et deies les fricades i fes més coses d 'homes.
I després... vas demostrar que allò era el correcte
amb el tema de les inversions? No, però sí que
vaig trobar... No que diguessin... Home, els
hi causava curiositat. Quina tonteria. Però en
aquella època allò de friki no friki no... Jo
crec que era més una qüestió de dir, hòstia,
què està fent aquest? I em van començar a preguntar
què és això i per què ho fas i tal. I després
van començar, bueno, on puc invertir jo? I què
fem? Hòstia, què estàs fent? Jo veia companys,
més que companys de vestidot, també, com que
estàvem molt proper al Barça, jo veia jugadors
del Barça que cada any tenien un cotxe diferent.
O un Porsche diferent. I jo els deia, hòstia,
tio, joder, que xulo el cotxe, sí. Però per què
en tens cada any un? No és que és l 'últim model.
Clar, tu pensaves, bueno, guanyen molts diners,
sí, guanyen molts diners, però ara tens la xeta
oberta. Que tu vols algú, ho compres i ja està.
Però un dia obres l 'aixeta i ja no surt un euro
d 'allà, ni una pesseta d 'aquella època, no?
I llavors què fas? Tu no baixes el nivell de
vida, perquè t 'has acostumat a un estil de vida
en el qual el que vols ho compres. I no és que
em veiés... Bueno, podria dir -se entre ells
que sí que era un friqui, jo no ho crec. També
és veritat, no? També és veritat que jo quan
viatjava amb la selecció per tot el món... comprava
coses que aquí no existien i sempre eren relacionades
amb tecnologia. Per exemple, a Japó vaig comprar
això, o quan vaig anar a Tòquio als Jocs Olímpics
de Segur, em vaig comprar un ordinador que no
s 'havien vist perquè era superpetit, semblava
una PDA de les primeres, o vaig comprar -me el
primer Apple Newton, no sabeu què era l 'Apple
Newton? El Mark sí. No, jo no, no tinc ni idea.
A mi em deien, és que fixa't quina cosa, tothom
em deia, quina tonteria, un ordinador que no
té teclat. I dic, si té un llap i pots escriure.
I diu, ja, però... I ara jo ho connectava al
telèfon i m 'enviaven un fax per allà i sortia
la imatge. I diu, però quina tonteria, no surt
paper. I dic, i per què vull el paper si està
la imatge a dintre, no? Diu, home, però ens hi
des algun paper comprovant alguna cosa, no? I
no ho entenien. El mòdem era... O sigui, portava
un mòdem incorporat i tenia una cosa brutal a
la pell Newton, que era reconeixement d 'escriptura,
un OCR incorporat. Tu escrivies alguna cosa i
et passava text. Clar, l 'Apple Newton va ser
la bomba, però va sortir massa aviat. No es va
entendre en aquell moment aquella tecnologia
tan avançada. Per això no va triomfar. Però,
com tota la vida, després quan han anat sortint
tablets, les primeres PDA eren HP. Eren l 'hòstia,
també, les HP. Tot ha anat evolucionant fins
a Apple i el que hi ha ara, els iPhones i tot
això, les tablets. I sense dir noms, òbviament,
perquè no mencionem a ningú, però hi havia com
aquesta consciència col·lectiva o et veies una
mica sol amb aquesta idea de l 'ormiga i la cigarra,
saps? Bé, jo més que sol... Bé, primer, quan
vaig fer 18 anys em vaig comprar un R5, que era
Turbo, sí, era el R5 Turbo. Era el bo, era el
bo. Era el bo, però molts jugadors s 'havien
comprat Mercedes. I després vaig estar en un
Corrado, que també era xulo, però no era un Porsche,
era un Corrado. Llavors em deien, ostres, per
què no et compres un cotxe millor i tal? Dic,
bueno, perquè amb el que està al viu compro terrenys,
o compro cases, o compro altres coses. Jo diria
que vols pagar un Corrado dels cotxes infravalorats
dels 90, eh? És la meva opinió personal. Era
espectacular, eh? No, perquè saps amb el teu
cognom, eh? No, no, era un cotxe espectacular.
Era espectacular. A l 'Alerón pujava sol, de
darrere, i no s 'havia vist una cosa així. Era
també un disseny avançat. No el tens a la mesa.
No sé de què esteu parlant. És que no sabia ser
un fiat. Tornant a l 'estratègia de diversificació,
perquè, clar, hi ha una de les coses que sí que
he vist en tu, que no he vist en altra gent,
avui en dia ara ja sí que tu veus certs esportistes,
gent que s 'ha ficat a invertir en el món de
les start -ups, potser el mateix Messi, el mateix
Piqué, no sé què. Tu vas començar 10 anys abans
que aquesta gent. Per què? Qui et va ficar en
la droga d 'invertir en les start -ups? Perquè
això t 'hi fica un amic. I a mi em van ficar
a l 'Anzamer, precisament. Allà va començar la
meva història invertint, però aquí va ser el
que et va mostrar el món aquest de dir, si tu
ja tenies inversions en terrenys, tenies inversions
en altres propietats que ja et generen un rendiment
molt bo, no? Feia falta diversificar també en
start -ups? Clar, perquè a mi em va agradar molt
el concepte de, també, quan tu veies emprenedors
que tenien una idea molt bona, però si eren capaços
de portar -la endavant. I quan vaig conèixer
la gent de l 'Anzamer, vam dir, ostres... El
concepte era molt bo, perquè no era jo inverteixo
en un fons que inverteix en empreses, no. Nosaltres
tenim un entorn de molta gent al nostre voltant
que confia en les inversions que fem per nosaltres
mateixos. I ara, quan reuníem els quatre socis
al principi i decidíem, que filtràvem moltes
start -ups, i entre tots decidíem que volíem
invertir nosaltres, l 'institut personal, en
un en concret, teníem una pila de gent al voltant
que també volien co -invertir amb nosaltres.
I és quan vam crear el concepte PledgeFound,
que era l 'anzamè capital. Al final, és més una
qüestió de... confiança amb l 'equip, perquè
diu, bueno, tu no és que recomanis una inversió,
sinó que tu la fas. Llavors, si tu vols seguir
la inversió, endavant. I això genera molta confiança,
perquè no els estàs dient un inverteix aquí que
és molt bo, però jo no ho faig. I aleshores eren
idees molt trencadores que pensam ben executades.
Com totes les start -ups, ho sabeu, la majoria
no funcionen. Bueno, són quasi apostes pels equips.
i per les idees que puguin tenir i l 'execució
que puguin tenir. I algunes d 'aquestes sí que
van anar superbé. Cantocs. Cantocs. Quanti One
Buttons al principi, Berse. Berse, Lingokids.
Lingokids. Que era Monkey Moon al principi. Lingokids
o Cognicor. Mira, Cognicor va ser de les primeres
empreses d 'allà que s 'han fet i va néixer,
bueno, la vam invertir el 2015. I la Siduc, que
és la Josep, que és la CEO, que està a Nova York
des de fa 10 anys o així. És una companyia que
va com un coet. I ja dotava d 'intel·ligència
artificial en els chatbots. Va ser tu que vas...
per alguna cosa al món de les start -ups i vas
dir m 'interesso més i contacto gent i acabes
a l 'Ànzame o són l 'Ànzame els que et contacten
a tu? Sí, perquè el salt no és evident. No és
evident, no, no. I aquesta part no la sé de la
teva història, per això també la pregunto. No,
no, no. No ha vingut ara, després de deu anys.
Sí, no, no. Jo vaig conèixer l 'Aleida, la gent
de l 'Ànzame, el Toni, el Jordi... tots aquests,
el Ferran també, i em van explicar el que estàvem
fent. I la veritat és que em va agradar molt
perquè jo... Ells et van contactar a tu? Sí,
però jo quan havia estat en banca, i com jo estava
treballant en aquell moment al Banc Sabadell,
en aquell moment, jo ja havia vist molts dels
clients que tenien curiositat per saber, hòstia,
vale, teniu els productes que tenen tots els
bancs. Fondos d 'inversió, renta fixa, renta
variable, indexats, ETFs, tot això, no? però
per què no teniu res que jo pugui invertir en
coses tecnològiques de capital risc? No existia
aquest producte. I va coincidir que també vaig
conèixer la gent de l 'Ànzame i vaig entrar a
dintre com a soci i sobretot vam descobrir moltes
coses. Vam aprendre molt del tema de valoració
d 'empreses, dels equips. També vam aprendre
quines eren les coses negatives que dèiem, les
coses positives, i vam entrar així. Això era
com una mica portar el barret d 'inversor fins
que et dónes compte que al final, com tota la
vida, tu pots invertir en una idea molt bona,
en una execució molt bona i en un equip molt
bo, però entre ells es poden barallar, poden
passar mil coses. I és quan dius, hòstia, ara
que ja tinc el coneixement, vaig a ser jo emprenedor.
Jo ja sé el que és ser inversor, ara soc emprenedor.
I comprens perfectament la mentalitat dels emprenedors,
perquè tu ets un d 'ells. I també la dels inversors,
perquè tu has sigut inversor abans. I llavors
és conèixer les dues bandes. De fet, clar, havent
passat pel món de la inversió, perquè a part
de l 'Ànzame has fet inversions a títol personal,
com a Business Angel, no sé si també estàs com
a Elpin en algun fons o no, però després has
passat a crear empreses, també. Vull dir, Global
Talent, has tingut The Galant, has tingut diverses
empreses, i a part després també hi ha les empreses
que estàs com a conseller, les empreses que estàs
com a advisor, les empreses que estàs, no sé
si com a freelance, relacions, desenvolupament
de negoci com col·laborant. Tot aquest ecosistema
no es fa com molt difícil de mantenir? Saber
on tens equity i on no? No, perquè primer...
Primer és prèxit, tio. Clar. Sí, no, no. Però
amb el Lotus encara, deus dir, no? Primer que
sí que, clar, ho tinc super, super crequejat
tot, molt controlat. I després que són empreses
que sempre busco que qualsevol empresa que inverteixi
pugui retroalimentar -se d 'alguna altra que
ja tingui. Crea una xarxa, una connexió entre
totes les empreses i si, per exemple, estic en
una empresa d 'intel·ligència artificial i en
altra empresa, i sé que aquella empresa d 'allà
m 'alimentarà un altre que estic, potser que
fa token econòmics, com Calera Digital, que és
una empresa que estic també de soci i d 'advisor,
doncs jo sé que aquests necessiten ja per alimentar
la seva màquina, de crear token econòmics i crear
les seves criptos i tot això. Llavors, estic
de soci a les dues i es retroalimenten. Per exemple,
Rental. Què fa Rental? És tokenització, o sigui,
és blockchain, amb mercats que també conec, que
és real estate. Doncs connectes el món de la
tecnologia amb un entorn, o sigui, amb un món
molt tradicional, i ja està, i tokenitzes edificis
i tal. Com m 'entero que existeix això? O sigui,
quan començo a parlar amb els fundadors, i com
havia també muntat feia temps Global Talent,
que era tokenització d 'esportistes, i ara avui
en dia no es veu la tokenització com fa molts
anys. Vull dir, el temps de sortir, el momentum
és molt important. I moltes vegades... En aquell
moment s 'associava molt a cripto, molt a scam...
M 'ha passat d 'anar massa abans, no? Massa aviat.
Ara jo veig que com tot s 'accelera tant ja no
és el mateix. Igual que quan entres en temes
de computació quàntica que ningú entén, quan
em diuen, bo, això sí que és de friquis, la física
quàntica. I jo sempre els dic el mateix, bueno,
doncs, mireu les empreses del Nasdaq. que inverteixen
en tecnologies quàntiques i mireu el que valien
fa tres anys i mireu el que valen ara les accions.
I veuràs que han triplicat el valor. Alguna cosa
està passant allà dintre. És com quan, me 'n
recordo, quan vam estar a Startup Grind, que
alguna empresa era d 'intel·ligència artificial
generativa que es movia per allà i no pensàvem
que arribaria a allò que està arribant ara tan
ràpid. poder, sí que era el moment d 'anar -ho
veient, que alguna cosa molt gran estava passant
i ara de cop i volta tothom descobreix les aplicacions
que poden tenir i això és una part... mínima
mínima del que veurem en els propers anys. Sí,
de fet, ja em va semblar que quan vas fundar
Entanglement, la consultora de quàntica, ara
diré una bajanada, potser no sé si va ser el
16 o el 17, i vaig dir... No ho vaig fundar jo,
tot va ser que em van venir a veure al banc,
al banc on estava en aquell moment, l 'Alfonso
Rubio Manzanares, que és un dels socis fundadors
d 'Entanglement, i em va dir, ostres, Ferran,
creus que tindria sentit poder ensenyar al banc
Un sistema d 'encriptació postquàntica que sigui
molt més segura que l 'encriptació RSA que s
'utilitza ara a les targetes de crèdit, a les
transferències bancàries i tant, que és interessant.
Però, si parlem, a part que els explotarà el
cap en el CTO o en el CEO de l 'empresa, et diran
venga usted dentro de 30 años. A qui li explotarà
el cap és la gent que s 'hagi apuntat a mirar
-nos avui que digui, oi que bé avui parlen de
bàsquet, una puta merda. Sense entrar com a la
tangent de la tangent, però és que a mi aquest
tema em sembla molt interessant i curiós que
s 'interessessin llavors, perquè molta gent...
com es pregunta amb això de si aconseguim estabilitzar
la computació quàntica, és a dir, com trencarem
l 'encriptació de bitcoin i merda, perquè això
era l 'últim dels dos problemes. És a dir, en
el moment que trenques això, tots els protocols
de túnels encriptats, no ho sé, totes les transaccions
que es fan online, és molt fàcilment reversible.
És a dir, com pensen amb això en els bancs i
aquest tipus d 'institucions? Sí, però el primer
és que el que em va sorprendre quan em van venir
a veure, Va ser que quan vam començar a parlar
de superposicions i entrellaçaments, o sigui,
coses que jo havia estudiat pel meu compte, perquè
m 'agradava molt la física, i ell em va dir,
ostres, i tu com ho saps, això? Jo dic, bueno,
perquè m 'agrada i m 'interessa. I em va dir,
tens que dinar, fem un dinar amb físics teòrics
brutals. o sigui, de primeríssim nivell mundial,
que són socis d 'Enterclement, com el José Ignacio
Latorre, per exemple, o gent que han fundat Multiverse
Computing, que és una empresa brutal basca, que
és la més gran que hi ha ara mateix a Espanya,
i líder mundial en temes de tecnologies quàntiques.
I els vaig conèixer ja, i parlant, parlant, vam
dir, hosti, ells són molt, molt bons en el seu,
però el go -to -market, clar, són tios que estan
tot el dia investigant. I, d 'alguna manera,
el que jo modestament pugui ajudar a que la gent
pugui entendre o pugui entrar a les empreses
amb això, doncs sí, és interessant. I amb això
que tu deies, clar que sí, tot és segons com
vegis tu el got mig veu, mig buit. Òbviament,
quan hi hagi un ordinador quàntic, rebentarà
absolutament tot el que coneixem ara està mort.
Tot es basa en un sistema d 'encriptació, de
factorització de números. És així, un ordinador
quàntic ho rebentarà. Què passa? Que d 'aquí
hi hagués un ordinador quàntic capaç de fer això,
hauran sortit sistemes també de protecció, inclús
hauran canviat tot el sistema mundial d 'encriptacions,
perquè això rebentaria els còdics de missils...
És una revolució. comparable o superior a la
de la bomba atòmica, que el que va fer és dividir
un món en blocs, els que la tenen i els que no
la tenen. Això dividirà el món entre els que
obtenen aquesta tecnologia i no la tenen. I la
guerra aquesta s 'està lliurant entre la Xina
i Estats Units. És que a mi em fa molta gràcia
quan escolto com... No, és que l 'encriptació
de Bitcoin, que trencaran la cadena de blocs
i podran desmantelar tot això... És que és el
menor dels problemes. És com si tens la casa
en flames i t 'estàs preocupant que no has regalat
la planta, saps? És així, és així. És així, sí.
Bueno, veurem cap on va. Sí que és veritat que
és molt, molt, molt, molt complicat que pugui
sorgir un hardware, o sigui, ara ho veiem molt
complicat, però, bueno, els anys, diguéssim,
que estaven previstos que hi hagués un ordinador
quanticooperatiu, abans es parlava de 50 anys,
després de 30, ara ja es parla de menys de 15
anys. el Cirac, l 'Ignacio Cirac, que també va
ser nominat a Premi Nobel. És el de Llibre Quàntica,
veritat? No, el de Llibre Quàntica és José Ignacio
Latorre, que és una altra eminència. Aquest està
treballant a Abu Dhabi, però ha treballat molts
anys a Singapur com a... Diguéssim, el director
de la càtedra de física quàntica de la Universitat
de Singapur. O sigui, és una eminència mundial.
Tota aquesta gent, només pel fet de poder estar
amb ells i parlar amb ells, no es paga en preu,
això. És el que a mi m 'agrada, rodejar -me d
'aquesta gent. Jo sempre ho dic, un de les derivades
més interessants d 'invertir, perquè de moment
retorns econòmics no m 'està donant gaires, és...
primer, l 'accés a contactes, i segon, l 'aprenentatge
sectorial que estic fent de poder tenir converses
informades sobre PropTech, Fintech, verticals
de SaaS, món d 'inversió, M &A, etcètera, etcètera,
jo fa 10 anys no sabia absolutament res d 'això,
saps? I també és una de les coses que dic, hòstia,
també em flipa molt quan quedo amb aquest senyor
i em fa com aquest resum de, no, el de quàntica
que has de saber és això, saps? Però al mateix
moment, passar a parlar d 'IA generativa, i tens
tot aquest coneixement al cap com treus el moment
d 'estar al dia de tot és que jo crec que no
està valorat que et paguin amb coneixement. I
que et paguin amb coneixement és que no et paguen
amb dir més, sinó que t 'estan donant un coneixement,
gent molt més preparada i superior amb lo seu
que tu, i llavors el fet que tu prenguis d 'aquestes
persones t 'està enriquint molt i t 'està obrint
moltes portes que tu no tenies en aquell moment
plantejades obrir -les, no? I llavors tens que
pensar sempre, jo penso sempre a lo gran. Llavors,
a lo gran vull dir amb ment molt oberta, amb
tot. Després... Sempre, sempre tenim molta curiositat.
A la gent, jo li dic, a tu no et preocupa això,
no? Jo què sé, hasta temes filosòfics. La gent
se li 'n fot, jo què sé, a l 'univers, tot això.
Sí, bueno, està molt bé. Dius, bueno, no tens
curiositat per saber què passa i com pot ser
que et diguin que a nivell de partícules la física
no té res a veure amb a nivell gran. O sigui,
que pugui haver teletransportat un foton a tu,
això, t 'és igual. A mi de què em serveix això?
Bueno, de res, de coneixement, saps? Perquè tot
això, o sigui, quan a tu et fan una ressonància
magnètica, tu dius, hòstia, que m 'han fet una
ressonància. El que la gent no sap és per què
ha funcionat allò, saps? La ressonància magnètica
és uns instruments... diguéssim, de precisió,
que el que t 'estan dient és que amb un 90 i
pico per cent de probabilitats el que hi ha a
dintre és el que surt a la imatge. Però no t
'estan dient que és el que hi ha en veritat.
És una probabilitat. El que passa és que quan
una probabilitat és tan alta és que és això.
I la quàntica, per exemple, no et diu el perquè
de les coses, sinó que les descriu. I et diu,
si una cosa és un 90 i pico per cent, 99 per
cent, que el més probable és que passi això,
és que és el que passa en veritat. Bueno, tot
això... Quan tu dius, bueno, i això quina utilitat
té a la vida real? Hosti, moltíssima. Perquè
quan hagin aquests ordinadors quàntics, es podran
resoldre moltes malalties que ara són incurables,
es podran fer molts medicaments que ara són impossibles,
perquè potser el que tardaries 20 anys en investigació
a fer -ho, ho podràs fer en 3 setmanes. Quan
estaves explicant el tema aquest de les... és
que no vull fer servir la paraula sinergies perquè
és una paraula que està molt prostituïda és com
associar el dolent a algú que et ve amb sinergies
vol dir algú que no et vol donar ni un puto euro
però em sorgeixen dos dubtes una és, tu com resols
els conflictes d 'interès? tu estàs treballant
per les dues empreses estàs col·laborant amb
les dues clar Una ha de fer alguna concessió
a l 'altra. Hi ha una paraula que també està
molt subada, que és la de win -win. Sí, exacte.
Aquesta pregunta me l 'has fet una vegada a mi
i jo no vaig saber respondre. Recordo perfectament
la pregunta. Si tu aconsegueixes connectar dues
empreses en les quals les dues puguin sortir
guanyant del que tu pots aportar a cada una d
'elles, llavors és una cosa beneficiosa per les
dues empreses. Però tu no t 'involucres en la
negociació, tu deixes que ho facin. que ja és
el de negociar vosaltres, jo només us he connectat,
jo no vull saber res perquè així no influeixes.
No, sí, però no es tracta d 'influir o no influir.
Es tracta, per exemple, de connectar -les. I
que els CEOs de les companyies tinguin la suficient
visió com per pensar que aquesta connexió els
aportarà coses positives a les dues bandes. I
aquestes coses positives quines són? És que ells
en el seu dia a dia estan centrats en el que
diuen que estan centrats. Crec que l'Steve Jobs
parlava de la connexió, unir els punts i tot
això. Ho havia dit moltes vegades, però és una
cosa molt obvia. intentes amb el network connectar
persones, el que tu deies abans, que també t
'agrada, les empreses exactament igual. I en
un món globalitzat, l 'accés que tu tinguis a
cada una d 'elles, treballar, per exemple, amb
una, que es dedica a una cosa concreta, però
que sàpigues que allò enriquirà també en l 'altra
que estàs treballant, perquè no són treballs,
diguéssim, d 'oficina, d 'estar vuit hores allà,
sinó que tens que posar -hi també molta creativitat
a cada una d 'aquestes coses. I llavors, al final,
moltes vegades, quasi sempre funciona per confiança
de la gent. Si, per exemple, a Rental, que és
tucanitació d 'immobles, la gent sap que estic
implicat, genero curiositat dels meus entorns
diferents, de tots els mons on em moc, que volen
saber què és això de Rental. Jo els explico el
que és Rental i faig clients. No és que jo els
digui t 'has de fer client. No, no, és al revés.
Venen ells. Genera interès. Sí, vas generant
interès i, sobretot, vas obrint molt tots els
contactes que vas tenir a nivell internacional.
Jo ho tinc claríssim. Quan un vol arribar a algun
determinat lloc, arriba, si vol. Ara, has de
saber per què vols arribar allà i què pretens
amb allò. De fet, l 'altra pregunta que tenia,
i és un maló que sempre costa obrir amb algú
que tens confiança en tot això, però la gent,
pel simple fet de ser famós, clar, tu... Tu tens
les barreres aixecades, entenc. Se t 'acosten
a tu perquè ets famós, perquè ets esportista,
perquè ets inversor, etcètera, etcètera. També,
quina és la teva guia d 'estil per dir quan deixes
entrar gent, quan no... Com detectes la gent
que se t 'acosta per interès? Uf, això es detecta
ja per experiència. Sí, fa pudoretes. I tot i
això encara se't cola algun, eh? Avui en dia.
Sí, com jo, però no, no, però jo penso, a mi
em sorprenia que quedés amb mi, què collons li
puc aportar, no? Però dic, potser, jo no tenia
res a oferir -te. No, no, però aquí és on t 'equivoques.
Clar. Tu sí que tens molt a oferir, perquè quan
ens vam conèixer em vas començar a explicar el
que feies i, per exemple, em vas parlar de Startup
Grind i a mi em va semblar superinteressant que
hagués una comunitat... Et vas agostar a tu a
mi, aleshores, eh? Vaig aprofitar. Clar, exacte,
veus? És que tu sigues Jo no tinc això, no tinc
les barreres. Ostres, que interessant. Monta
un esdeveniment mundial a Sant Francisco. Això
mola molt, no? Va sorgir que tu tens que veure...
Tu no ets el centre del món. I no és una qüestió
ni d 'egos ni res. Quan hi ha gent interessant
al teu voltant i consideres que són interessants,
tu no fiques barreres. Perquè això és una tonteria.
I això ho parlàvem alguna vegada. Quan tu veus
la mentalitat més anglosaxona o més americana,
que arribes... Quan vam arribar a les barbecues
aquestes, no?, per exemple, la gent t 'ho faria...
Què necessites? Vull això, et presento aquest,
et presento... I aquí, als llatins, és al revés.
Jo tinc aquest coneixement, no el comparteixo
amb ningú, perquè me 'l robaran, jo no li presento
a aquesta persona en aquest, perquè potser fan
negocis ells i a mi em deixen fora. És absolutament
el contrari, no? Llavors, jo soc dels altres,
no? No és per treure res en concret, sinó és
anar connectant, connectant gent, i sempre surt
alguna cosa positiva. I si surt alguna cosa negativa,
doncs has d 'aprendre d 'això negatiu perquè
no et torni a passar. Això de les barbacoes,
quan vam anar el... 2018? 2019? 2018. 18 va ser,
2018. Que vam anar a la conferència global de
Startup Brain, perquè aquest senyor i jo vam
obrir el xàpter de Startup Brain a Andorra. Sí,
sí. I... I a tot això vam dir, anem a la conferència
global, anem cap allà, i a la conferència primer
vam conèixer una persona, la Cristina, que ens
va dir, veniu a un sopar que hi ha a casa d 'uns
directius de Google, us convido jo. Fantàstic.
Bueno, doncs, escolta, aquestes coses que passen
a Silicon Valley, no? Ets el seu més un, no?
Ets el seu més un. Total, que anem a comprar
uns vinatjos, perquè no podem presentar -nos
aquí i no sabem quin és el protocol. Arribem
i aquella persona no havia vingut. Som els amics
de la Cristina. I no els havia dit res, tampoc.
No els havia dit res. Ah, bueno, és igual, passeu,
saps? Vam trucar a la porta, sobre la porta,
i diuen... Sí? Diuen, venim aquí a la barbacoa.
I diu, ai, qui sou vosaltres? No, ens ha dit
la Cristina, bueno, doncs passeu. Passeu. Ens
diuen, traieu -se les sabates. No sé si ens les
volem treure al final, no ho sé. No ho sé, bueno,
no me 'n recordo. No ens hi va importar gaire.
La Cristina no va aparèixer. No va aparèixer.
I entrem allà, no coneixem ningú? No. Hola, hola.
Què queréis tomar? Ens sentem allà, comencem
a xerrar amb tothom. I eren uns cracs, aquesta
gent, eh? Érem Venture Capitals indis. Estaven
fotent allà el seu menjar indi, no sé què, privant
vi com si s 'acabés el món demà. Aleshores no
els va importar que estessin allà. És una part
molt bona. Explica 'ns allò de l 'Alexa. Crec
que aquí no havia arribat l 'Alexa. No, aquí
no sabia la gent el que era l 'Alexa. Jo, òbviament,
els assistents de veu. i diu, ostres, tu podies
haver jugat a bàsquet i tal, i no, si jo vaig
jugar al Barça... I van dir, jaja, seguro, i
van dir algo així, jaja, seguro. I s 'ho creien
de conya, no s 'ho creien. No, perquè vas dir
que havies jugat al Dream Team, vas jugar contra
el Dream Team. Contra el Dream Team, vaig dir,
vull jugar contra el Dream Team, i diuen, sí,
home, sí. I llavors li pregunten a l 'Alexa,
bueno, era Google, no? Era Google Home, és veritat,
no era Alexa. Li pregunten a Google Home, qui
eres Ferran Martínez? I va començar a dir -los
-hi tot. Tota la meva vida. I es van flipar,
els tios. I a partir d 'un dels jugadors olímpics,
sí, ja he jugat contra el Dream Team 2, i ara
ens de cop i volta van començar a preguntar mil
coses. Hi havia un que li molava molt la NBA,
es va sentar al costat allà a parlar de tots
els equips. No sé fins a quina hora vam estar
allà, però sí, vam fer amics per tota la vida.
I després va aparèixer aquesta Cristina, va aparèixer
a les tantes. Jo no recordo, però potser és el
Bi, però... Jo no recordo que va aparèixer. I
va estar molt poc temps. No hi vam fer ni cas,
tampoc, perquè va venir... Hola, hola, però ja
ens havíem fet amics d 'aquests. Inclús un d
'ells anàvem descalços i se li va trencar una
ampolla, se li va caure l 'ampolla i el veus
trepitjant. Trepitjant? Clar, devia ser faquit.
Descalquit. De ser faquit perquè està descalç
i passa per aquí. Xafant el vidre allò, crec,
crec, crec, amb els preus i dic, hòstia. I després
em va fer molta gràcia que jugaven a golf i van
i diuen... van dir, bueno, mañana jugamos a golf
i tal, i li van dir a l 'assistent de Google,
li van dir, reservame mañana a las 8, campo en
no sé què, no sé cuántos, te n 'acordes? Sí,
sí, sí. I vaig dir, estàs reservant? Diu, sí,
clar, ara, reservant l 'hora i tot, em venen
a buscar i jugo a golf. I dic, això ho fas per
la veu? Això no funciona ni a les demos, eh?
Bueno. Aquí, home... Bueno, però aquells, clar,
és que em sap bé, un era, no sé, VIP de Google,
de no sé què, que, amb la qual cosa, devia tenir
una versió avançada. Tenien versió alfa de tot.
Jo crec que tenien versió avançada, perquè aquell
catxarro no l 'havíem vist mai, nosaltres. Aquell
catxarro. Bueno, segurament és el que va arribar
després aquí, però... Sí, era una versió reduïda.
Però, clar, això ja devia ser posillada de l
'època, no? Sí, home, 2018. És una de les diferències
culturals que hi ha allà, que les coses passen
molt més ràpid, i fent en al·lusió al que deies
abans, no?, de dir, hòstia, potser un tema d
'ego que molta gent es pensa que aquí ja ho han
fet tot, o en el seu sac t 'ho han fet tot en
els esports, però clar, vas a Silicon Valley,
qui ets, no? O sigui, un any abans, jo havia
anat amb el Nacho González Barros, fundador d
'InfoShops, MailTrack, Hireflix, etcètera, etcètera,
i el Ledo Manchón, que va prendre Panoràmio a
Google. I clar, jo els hi deia, segurament a
Espanya jugueu a la Champions League d 'Emprenedoria,
però a Silicon Valley no jugueu ni a Intertoto,
saps? Esclar, han de fer un upgrade a nivell
mental de dir, t 'has de presentar d 'una manera
diferent, has d 'anar amb el... amb els teus
èxits per davant, has de tenir... Perquè si vas
amb allò, amb la boina, de jo vinc d 'Espanya
i... Bueno, no, jo estic muntant aquesta empresa.
No, no, tio, és a dir, els cinc èxits que has
tingut abans, que has venut la primera empresa
espanyola Google, que la tecnologia de panoràmio...
Aleshores, deu anys després, encara estava present
a Google Earth i a Google Maps. Aquest canvi
de mentalitat és com si passes segurament de
jugar a la lliga de... La lliga de... Jo què
sé, de Grècia, per dir alguna cosa, de futbol...
I et fixa el Barça, no? Hòstia, que volta vas
a jugar a la Champions, no? Aquest canvi de mentalitat...
A tu t 'ha passat venint dels esports cap als
negocis? O ja tens com una certa autoritat? que
ja s 'obrien més portes. No, és que ha sigut
tot molt natural. Però no pensis que no s 'han
obert sols les portes. O sigui, has de posar
tu molt de la teva part. I després l 'altra cosa
important és que tu no vas a forçar que s 'obri
cap porta. Tu et comportes de manera absolutament
natural. El que passa és que es detecta molt
quan tu tens interès en una cosa i hi ha algú
que sap més que tu. i tu li preguntes i t 'ho
explica i mostres interès a aquella persona i
a sobre els genera molta curiositat que un exjugador
de bàsquet tingui aquestes inquietuds, no? Perquè
tothom es munta una imatge dels esportistes que
només saben tirar pilotes o saben xutar una pilota
i ja està, no? I llavors als Estats Units sí
que hi ha un altre tipus de perfil, que és que
els jugadors mateixos, les superestrelles de
l 'NBA... no només volen ser els millors de la
història de la NBA, volen ser els millors empresaris
quan es retiren. I tens Stephen Curry, tens Shaquille
O 'Neal mateix, LeBron James, el Magic Johnson,
que també l 'he conegut. Són tios que amb ells
la seva època d 'esportistes, collons, han sigut
els millors, però són igual o millors empresaris.
Han guanyat molts més diners després. Ells utilitzen
la popularitat i tot que la gent els coneix,
i també s 'han format. per tenir després tota
la seva segona etapa de vida, que per ells també
és una competició a voler ser els millors. I
això aquí no ho tenim, no tenim aquesta mentalitat.
I sobretot també que trasllades com aquesta obsessió
o aquestes ganes de perfecció en l 'esport que
molta gent no trasllada directament a la seva
vida professional o no se la pensa d 'aquesta
manera. És a dir, potser sí que és una virtut
que... aplica molt d 'un lloc a l 'altre. És
a dir, que si et trobes, no ho sé, no voldries
tenir l 'empresa que competeix contra l 'empresa
de Shaquille O 'Neal, saps? És a dir, és una
persona que ha après uns valors de jove que possiblement
tu ni t 'ho has empassat ni, bueno, o sigui...
Clar, però sí, segurament, segur que aquests
valors que has après són els que has aplicat,
perquè per poder arribar a l 'elit de tot i a
la selecció, a jugar a Jocs Olímpics i tot això...
no pots deixar de millorar cada dia perquè en
el teu propi equip tens competència sempre vindrà
un que voldrà jugar més que tu i voldrà passar
-te per sobre llavors has d 'estar en positiu
has d 'estar sempre al màxim nivell i tot i això
alineat amb els objectius del club i de l 'equip
que és guanyar -ho tot, no? Per tant, és complicat.
Quan tu passes a la segona vida, que és la vida
més empresarial i tot això, també estàs intentant
millorar sempre i aprendre més. Perquè com més
coneixement tinguis, més control de tu mateix
podràs tenir i més podràs aportar. Jo crec que
és molt semblant. O sigui, els valors de l 'esport
aplicats a l 'empresa. Molt bé. Escolta, tenim
una sèrie de preguntes que ens ha enviat el públic.
Primera, sempre tenim la tradició del convidat
anterior ens enviar una pregunta al futur, d
'acord? Alesh, si podem posar la pregunta del
Francesc. Hola Ferran, bona tarda. Doncs jo et
volia preguntar quins hàbits o costums vas aprendre
competint en l 'esport al màxim nivell que creus
que són importants transportant una mica cap
al món d 'emprenedoria i tecnologia i que sols
veure amb equips que tenen èxit dins de l 'emprenedoria.
Molt bé, està molt bé la pregunta. Et diré quatre
valors i et diré un que per mi és molt important.
El primer que és la consciència de les teves
punts forts i febles. Que quan ets un jugador...
també ho tens, i quan tu passes al món de l 'emprenedoria,
tampoc et pots pensar que la teva idea és la
millor del món i que arrasaràs, sinó que tens
que dir, hòstia, amb què puc ser bo, amb què
puc ser determinant, fer fort això, i els punts
febles, minimitzar -los. Llavors, l 'optimisme
és clau, també. El compromís, també. Després,
la capacitat d 'adaptar -te, també. Quan estàs
en un club professional, t 'has d 'adaptar a
entrenadors nous, t 'has d 'adaptar als objectius
del club. A lo millor jugues molt una temporada
i ve un altre entrenador que pensa diferent.
Com pots adaptar -te per tu convèncer aquell
entrenador que tu has de ser titular i tot això?
El que parlem a vegades és de tenir capacitat
de pivotar i d 'obrir la ment també a la teva
pròpia start -up i dir, com a emprenedor, és
veritat, et vas donant cops contra la paret i
veus que per allà has de tenir la ment oberta
en veure que amb alguna cosa estàs fallant. Però
per mi hi ha un que és molt important. que jo
li dic als hàbits, que jo li dic com a entrenament
invisible, que són petites coses fetes cada dia
de manera repetitiva que produeixen grans canvis.
En el meu cas, quan jugava a bàsquet... Cada
dia feia exercicis de fer forts els dits, feia
flexions amb la pilota, tot això a casa meva
o abans dels entrenaments. O potser arribava
sempre una hora abans de l 'entrenament i estava
mitja hora o tot el que aguantés agafant la pilota
amb una mà i després l 'altra fins que se'm queia.
Això provocava que tingués molta més sensibilitat
als dits i més força i també ajudava a posar
més bàsquets. Adaptar -te a l 'empresa és el
mateix. O sigui, has de formar -te independentment
del que sigui el teu dia a dia. Perquè aquests
petits canvis que tu hagis fent cada dia produirà
grans canvis després, no? I és el que dic entrenament
invisible, que això és molt zen. Per això vaig
escriure una vegada un llibre que es deia Zen
305, que jo parlava d 'això. que al final la
vida és com el zen, igual que l 'esport, igual
que les empreses, que és pràctica, o sigui, entrenament,
formació, no deixar mai, no parar mai, i després
sorgeix tot de manera automàtica, no? Que és
pràctica i després ve tot la intuïció. Quan tu
ets un jugador ja d 'un cert nivell, ja no penses,
vaig a tirar, no vaig a tirar, no, no, et surt
sol, et surt sol, i tu ja estàs veient el que
passarà a la propera jugada perquè ja ho visualitzes.
Mira, com que hi queden menys de 10 minuts, les
preguntes més ràpides i les respostes ràpides.
Quin és el pivot més dur al que t 'has emprendat?
A Estats Units, el Shaquille O 'Neal i el David
Robinson. I a Europa, el Sabonis. Jugador més
intel·ligent espanyol que t 'has trobat a la
pista? Uf, ostres, intel·ligents m 'hi troben
molt, però per dir -te un amic meu, a més a més,
el Solo Zabal, com a base. Tothom té... Bueno,
tothom, jo no ho sabia, això. Hi ha una... com
es diu això, un trend, una tendència de tenir
un àlbum de fotos al mòbil que és fotos amb famosos.
Jo si l 'hagués de fer tindria dues persones,
el Ferran i Sandro Rey. Són les fotos de famosos
que he fet jo. Quina és la persona més famosa
amb la que t 'has fet una foto? Ostres... Tu
tens aquest àlbum, jo l 'he vist. Sí, però no
sé si definir famós, que dintre el món de l 'esport,
no sé, és que no sé... Tinc fotos amb estrelles
de l 'esport. Tinc moltes, perquè juguem a golf
a vegades amb el Rafa Nadal o fotos d 'esports
amb el Shaquille O 'Neal, amb el... El Pep Guardiola
tinc moltes fotos de quan teníem 18 anys, les
tinc d 'ara, les tinc de plenes d 'època. Clar.
Clar, per la gent això és ser famós. Clar. Tots
ells... Ser famós vol dir que ser reconegut,
però tinc una pila. Una altra cosa és que diguis,
bueno, són molt... Són superimportants, bueno,
tot això és relatiu, però, bueno, que són reconeguts
tinc... Amb quin t 'has posat més nerviós? A
l 'hora de demanar una foto. No, no, és que aquestes
fotos no les he demanat. Han sorgit. Mai he dit,
puc fer -me una foto amb tu? A mi em fa vergonya
fer això. Igual que la gent ve i em diu, puc
fer -me una foto? I jo dic, clar que sí, pots
fer una foto. Però jo demanar -la no em surt.
Ara, totes aquestes fotos són de situacions.
Una pregunta que m 'he trobat molt interessant.
Hi ha el Carlos que ens ha preguntat, si tornessis
a néixer, quina professió agafaries, sabent tot
el que saps ara? Ah, el que sé ara? Sí. Hosti...
Tornaries a passar per tot? O ja diries, mira,
em salto aquesta etapa. Em salto de la banca.
Em salto de la banca privada, que potser va ser
el més... No? O... És que... Bueno, el que sí
que és veritat és que molts dels errors que he
fet durant la meva carrera esportiva, a l 'hora
de... per exemple, no anar a la NBA, tot això,
amb l 'experiència, he canviat algunes coses,
tot i que no em queixo de la carrera esportiva.
I a la carrera empresarial, no ho sé, perquè
la gent em pregunta, i tu com és que no estàs
en el món de l 'esport, no? Gestionant... I jo
dic, la vida m 'ha portat per aquí, però és que
mai m 'han volgut, tampoc, dintre del món de
l 'esport, del món de la gestió. I m 'han arribat
a dir absolutes tonteries, com que estava sobrequalificat
i xorrades així, no? I ara ens dius, bueno, la
vida m 'ha portat per aquí, què faria jo de diferent?
Jo crec que faria el que he fet ara, però amb
més experiència, doncs, serien les coses diferents,
segurament. Què opines de l 'NBA Europea? Es
realitzarà o fallarà com la Super League de Florentino?
Ah... Bueno, l 'NBA té claríssim que vol... No
sé què he llegit, eh? Jo no en tinc ni idea,
però... Sí, han pactat ells, o sigui, van negociar
amb l 'Eurolliga per fer una divisió europea,
l 'Eurolliga va dir que no, han tancat amb la
FIBA, la FIBA ha dit que sí, sembla ser que l
'NBA vol aterrar aquí a Europa, i ja veurem de
quina manera es planteja. Aquí a Europa hi ha
un problema molt greu, que és que la mentalitat
no és l 'americana, i a tot diuen aquí, bueno,
volem camps de 20 .000 persones a tope. I és
impossible a tots els camps omplir -ho amb 20
o 30 .000 persones. Volem que els camps tinguin
hotels, restaurants a dintre, tot això. Volem
que es venguin... una facturació de tant merchandising.
Volem que els drets de televisió paguin tant,
no es paga aquí. I llavors, el que sí que està
clar és que els consumidors de l 'NBA són globals,
llavors ells volen crear una espècie de competició
europea en la qual els primers puguin competir
en una divisió, igual que hi ha les divisions
americanes, hi hagi una asiàtica i una europea.
Ja veurem com sortirà això. Fa molts anys que
es parla. Heu vist que l 'Eix deia que sí, per
tant, crec que deus haver dit la resposta correcta.
Aquest senyor d 'aquí, el Pau, pregunta fins
a quin punt la innovació tecnològica aplica al
món de l 'esport actualment? Queda molt per innovar
i aplicar a la pràctica? Estigues atent, tio,
no em misa el mòbil. Ostres, i... Se pregunta
tot, això, eh, com per... No, no, i tant que
aplica, aplica moltíssim. De fet, si et fixes,
tots els jugadors de futbol porten acceleròmetres
i de tot, mentre es fan els entrenos i els partits,
els imadeixen els quilòmetres que fan, l 'acceleració
que porten, el consum de... de saturació d 'oxigen,
o sigui, porten mil instruments. En el món de...
inclús els entrenaments. Conec una empresa israelita
que utilitza un casc amb uns sensors al cap,
que quan t 'han operat d 'una lesió... I quan
tu comences a competir, si t 'han operat del
genoll, tens por a apujar més fort aquell genoll.
Això et fa un entrenament cognitiu, perquè abans
de saltar al camp, el teu cervell s 'acostumia
a apujar bé el genoll. I com ho fan? Et fiquen
davant com una pantalla, com si fos un videojoc,
i tu jugues amb el teu avatar. I et dónes compte
que el teu avatar també no apoya bé el genoll.
Però si és un nino. Tu estàs assegut. Per què
no l 'apoyes bé? comences a entrenar amb el teu
cap que aquell corri igual que un joc de Playstation
i quan ja veus que no tens problema i quan saltes
al camp ja no tens problema amb apujar els un
oi fort, no? O sigui, tecnologia aquesta és una,
bueno, amb els fans bueno, amb fans tokens les
produccions també audiovisuals, tot això està
súper tecnològic, hi ha molta tecnologia en tot
això, però veurem molta més. No obstant, mires
el puto bar, saps? I diuen, bueno, ui, clarament
és penal, i ve l 'àrbitre i diu, no, no és penal,
saps? Jo no vaig a mirar -ho, saps? Per què deixar
de decidir una puta màquina, una puta ia? Venir
un senyor que té uns interessos i dir, bueno,
això no. A la NBA, pensa que el que és el bar
de la NBA és com la NASA. Val. És incorruptible,
eh? Bueno, tu imagina't, és una habitació en
ple d 'àrbits asseguts en una cadira i amb un
ordinador davant, una passarel·la que dona la
volta a tot el camp, o sigui, a tota la sala,
una persona amb un pinganillo caminant, i quan
l 'àrbitre té un dubte, avisa a la sala aquesta
i diu, ha sigut falta o no ha sigut falta? I
cadascú té un punt de vista diferent i jo em
dic, aixeca la mà. Sí, sí, sí. Si hi ha un 80
% o el que sigui que han vist que és falta, li
diuen al jefe, falta, i el tio avisa l 'àrbit,
ha sigut falta. Tot això amb una velocitat grandiosa.
És com si estiguessin monitoritzant absolutament
tot el que passa a la pista. Això aquí no ha
arribat. El bar d 'aquí és superrudimentari,
encara. Molt ràpida. Què va primer, innovació
o regulació? Oh! Regulació. No et donen 30 segons
per respondre. Superprimer va la innovació, la
regulació, superlenta. T 'ho has dit? Innovació
o regulació? La pregunta no és meva. El regulador,
quan ha regulat alguna cosa, ja ha canviat. La
innovació ja és una altra. Van molt, molt, molt
lents. Són dinosauris. I l 'última, aquesta és
meva. Per què segueixes creant empreses? No et
vols retirar perquè no et penjaran la samarreta?
No, creant, creant. Jo el que faig és, en qualsevol
empresa que m 'interessi, m 'implico. O inverteixi,
m 'implico a dintre. Si no, no m 'interessa.
Crear empreses és com fer llibres, també. M 'agrada
molt. La gent em diu, per què escrius tants llibres?
Perquè em relaxa, és un hobby. jo crec que mai
et jubiles del tot tot i que m 'agrada jugar
a golf sempre et treu temps per fer moltes més
coses estarem atents al teu sisè llibre a l 'any
que ve encara no sé la data però ja t 'avisaré
i us invitaré que vingueu ja vindràs a presentar
-lo aquí moltes gràcies Ferran moltes gràcies
a vosaltres