Què em portes avui, Marc? És que en realitat
no t'ho porto jo, eh? Tens moltes ganes de parlar
d'això. Sí que sí. Home... Sí, és... És que
ha sortit molts cops, els últims dos anys, el
nom d'aquesta empresa. I sempre diem, hem de
fer un episodi de Bending Spoons. Però no...
no ens acabem de llançar mai, tio. Tu creus que
avui serà el dia o què? No creus que s'està
posicionant... com el... Mai em surt bé el nom,
eh? Però el Berkshire Hathaway europeu? Jo tinc
un altre paral·lelisme, però després te l'explicaré,
que és més amb Constellation Software. Perquè
així jo veig més els Berkshire, els veig més
com una empresa purament financera. Al final
sí que em sona que han fet alguna compra, empresa
i tal, però al final no ens han fet més famosos,
ha estat amb el tema d'inversions, més amb estoncs
i aquest tipus d'instruments financers. i un
Constellation Software, que ho han fet més per
la part de private equity. Però puc estar equivocat,
eh? No sé si tu tens un altre angle. O què saps
tu que no sé jo? A veure, jo sé molt poc. El
meu principal arxiu d'informació ha estat en
el vol de tornada. Vaig veure el vídeo d'una
entrevista que va fer aquest paio famoset, el
d'Invest Like the Best. Saps qui és, oi? No,
no conec. És un mític d'aquests, també, que
s'ha pujat al carro de les entrevistes i potser
amb un angle una mica més de negoci, bici, coses
d'aquestes. Es diu Patrick o no sé quantos.
Sí, home, sí, que inclús li va anar tan bé el
tio que va muntar el network de podcasting aquell
que es diu Colossus o alguna cosa així. No tinc
ni idea de totes aquestes coses, Marc. Et recordo
que el que sap de coses en aquest podcast ets
tu. No, però aquest tio ho ha fet bé, ho ha fet
bé, o sigui, props per ell. També és un d'aquests
grans, tipus... A veure, no tan comercial com
Chris Williamson o Diary of... Dio. Sí, Dio,
sí, D -A -O -C. No és tan així, potser està més
enfocat a negoci. Tampoc et diré que és un acquired,
però està allà. I va aparèixer, fa res, fa una
setmana, i vaig pensar, mira quin timing més
bo. Vaig posar l'avió... I res, vaig estar prenent
unes notes, i just el tio, que s'ha oblidat
el nom, perdó, el de Bending Spoons, es definia
com a empresa 25 % de private equity, 75 % tecnològica,
malgrat tinguin reserves sobre aquest comentari,
evidentment s'ha de vendre al món, i es veia
una mica, o volia assemblar -se en aquest concepte
de Berkshire Hathaway, perdó el nom una altra
vegada, ell mateix s'analogitzava, o no sé si
aquesta és bona o no, però es reflexava en aquesta
idea, cosa que em va pensar, això és una mica
gòlatra, però està bé. M'agrada que hi hagi
europeus que es vulguin tenir una mica aquest
esperit americà. Em sembla bé això, jo soc fan.
Tens una miqueta la història de Bending Spoons,
perquè jo una de les coses que trobo més interessants
d'aquesta empresa és que surt d'Europa, però
té un playbook molt americà. No sé si coneixes
tu els inicis de... A més, jo pensava que eren
italians. Són italians, però es va fundar a Dinamarca.
Jo això no ho sabia. Vols una mica la història?
És que tu has dit que sembla molt americana,
però jo et diré que sembla molt europea. I ara
et diré per què. Bending Spoons surt d'una idea
fracassada d'una startup anterior que es deia
Evertail i es veu que, això no els va anar bé,
ara no recordo què feien, però no els va anar
molt bé i tenien com un quilet de bici. i els
hi va sobrar 40 .000 paus allà a la conta, i
llavors es veu que els nois són molt macos i
molt bons, i en lloc de... dir, a la merda, ens
quedem la pasta, se'n van al bici i van dir,
escolta, ens ha sobrat això, com que no farem
res, us ho tornem. I es veu que era un bici gran
i els hi va dir, mira, tio, només per fer el
papeleo, de que ens has de tornar 40 .000 euros,
saps què? Mira, bona feta, els pots quedar, vés
-te'n a sopar, saps? Bon sopar, eh, de 40 .000
euros. No n'he fet gaires, jo, d'aquests, Marc.
Alguna startup de Barcelona n'ha fet, eh, d
'aquests, però jo no. Aquests sopars s'han vist,
sí, però bueno, no va ser el cas, no va ser el...
No és el seu cas, perquè en lloc d'anar -se
'n a sopar, van dir, mira, intentarem fer feina
de consultoria. El seu pitch és molt semblant,
molt semblant, salva les distàncies, van dir,
muntarem un Mars Base, amb aquests 40 .000 pavos
muntarem un Mars Base, a la italiana. El que
passa és que el tio diu que no va aconseguir
ni un sol contracte, o sigui, només un de 10
.000 euros d'un amic, d'una idea que tenia,
i saps, amic d'amics, i l'hi va aconseguir.
I llavors, i aquí ve la part interessant de per
què et dic que això sembla una empresa europea,
és perquè van dir, va, intentem muntar ara sí
el concepte aquest de Bending Spoons. I van ser,
ara no sé, crec que eren tres cofundadors, i
es van raptar entre ells mateixos dient, el que
aconsegueixi la feina que paga més dels tres...
s'anirà a treballar un any per aquesta feina
i pagarà les nòmines dels altres dos. Aquest
concepte em sembla mega europeu. És a dir, com
pensen els espanyols. De fet, jo ho vaig fer
amb el meu soci a la meva primera empresa. Jo
això ho veig completament americà. Espera, espera,
espera. Això ho veig molt americà. En sèrio?
Això ho veus americà? Això ho veig mega europeu,
jo. L'americà és go big or go home. O sigui,
aixeques 10 milions de paus i t'oblides de treballar.
Sí. L'europeu és com més, bueno, no aixecarem
pasta, llavors tu no... i has de treballar, em
pagaràs la nòmina, saps? Jo ho veig molt europeu,
no sé per què. El model americà té, que jo encara
ho veig més com treballa una casa perquè té un
contracte en tecnologia de l'hòstia i l'altra
no, i aleshores, doncs bueno, saps? Un de la
parella treballa i manté l'altre. A Europa ja
fa molts anys que tenim establert que hem de
treballar els dos i poc ens falta per començar
a explotar els nostres crios. Clar, però, o sigui,
com que el playbook americà... sempre et treu
aquesta idea de que, no, no, no, si aquí hi ha
un que està part -time, tu no estàs committed,
jo no inverteixo, no? Complacència no, correcte.
Per això et dic que em sembla com, entre cometes,
europeu el concepte, no és que l'haguem inventat
nosaltres, però reflexa una mica la nostra actitud.
Això t'ho compro, però jo no he sentit mai a
Europa i sí que ho he sentit a Estats Units de,
amb el meu sou, que tinc un molt bon sou, pago
una altra persona perquè treballi per mi. Això
només ho he sentit a Estats Units. Per això dic
que aquesta mentalitat de pensar... el teu show
en mentalitat... Però no és una altra persona,
és el teu co -founder, eh? Ja, bueno, Déu -n
'hi -do, vull dir que també, exacte, vull dir,
més útils em dones. Però no és que treballi per
mi, és a dir, és, escolta, no tenim un clau,
o sigui, no tenim pasta, tu has de sobreviure,
llavors jo me'n vaig a currar i amb el que et
dono, o sigui, és com, no sé, és com enviar diners
al teu país, saps? Ja, sí. Exacte, els giros
aquests, molt bé. Vale, què més? Aquí ve el punt,
que em sembla interessant. A veure, clar, o sigui,
tu no saps fins a quin punt ajusten la història
per explicar la narrativa que els interessa o
realment el que explicava és cert o no és cert,
val? Però a mi el que m'agrada és que ells d
'alguna forma van arribar a la conclusió aquesta
de Bending Spoons o aquest model amb una observació
que a mi em va semblar interessant i és que per
anar de 0 a 1 amb una start -up, o sigui, per
passar de 0 a tenir alguna cosa, la sort hi jugava
un paper molt gran. És a dir, era un procés molt
estocàstic. Podien influir mil coses i el fet
de crear alguna cosa estava totalment en mans
dels capricis del destí. I és cert, això, en
realitat, quan tu comences alguna cosa estàs
aventurant -te en una cosa que no saps molt bé
com acabarà. I això ells diuen que ho van aprendre
del fracàs d'aquesta primera empresa que dèiem
que es deia Evertale. Però, en canvi, van veure
o comprendre que les habilitats funcionals, o
sigui, jo què sé, l'enginyeria, el disseny,
el màrqueting, o sigui, portar una empresa de
U a N, era com molt més predictable, no? És a
dir, que amb l'esforç tu podies millorar allò
i estaves menys exposat a la sort o als béns
del destí, val? Llavors ells van apostar per
aquesta excel·lència funcional, o sigui, com
comprar negocis ja existents i optimitzar -los
amb aquests skills que ells es veien que eren
bons. Llavors, a veure, a mi m'expliques això
i això em fa clic en el cap. Dic, ah, vale, Tati,
o sigui, té sentit, no? Però clar, el que no
sé és fins a quin punt això és la història que
s'han inventat per justificar el pastel aquest
de Bending Spoons. Llavors, com ells diuen que
van començar? Doncs van començar amb adquisicions
petites, no? Em sembla que, ara no recordo, però
diria que pot ser que una... Tu estic tentant
de memòria, perquè això diria que m'ho has dit
tu, que una aplicació era com un teclat pel mòbil
o alguna cosa així. Pot ser, pot ser, pot ser.
És que jo el que vull saber és com collons van
arribar a això de... He de fer aquesta consultoria,
no trobo ni un contracte o un de 10 .000 euros,
m'agafo una feina, pago els moscofandos, comprar
Evernote i Vimeo i Meetup i no sé què més, i
vull transferir. Vale. O, ja o L. Com pas passa
de punt A a punt B? M'encanta que em facis aquesta
pregunta perquè no tinc la resposta. O sigui,
no és claríssim el moment en què dius, vale,
o sigui... estic al punt A, acabo de... tinc
10 .000 euros per comprar un teclat d'aquests
d'iOS. Llavors, es compra el teclat, diu que
l'optimitzen no sé què, no sé quantos, i que
ara així es duplica el valor. Vale, ok, dupliques
el valor, molt bé, de valia 10 .000 tens 20 .000.
Dius que, escolta, jo reinverteixo això i em
vaig capitalitzant lentament, el que vulguis,
explica'm la història que vulguis, però d'aquí
a comprar Evernote... Per mi hi ha un buit legal.
No et sé dir com ho fan. No entenc el pas d'A
a B. Jo pel que sé, pel que he escoltat en algun
podcast i tot això, me'n recordo que al principi
ells, si no recordo malament, corregeix -me si
m'equivoco, produïen les seves pròpies apps.
Tenien una app que era una de les primeres que
va ser més o menys coneguda, va ser Splice, que
era un editor de vídeo. I pel que he vist hi
havia unes altres que eren, com es deia això,
30 Day Fitness, i són empreses molt de mobile
consumer, molt orientades a consumidor final,
molt B2C, molt orientades a créixer molt ràpid,
i segurament tenien una enginyeria i unes operacions
compartides, totes aquestes aplicacions, per
darrere anar llançant aplicacions i a veure quina
funciona i quina no. I Splice va ser com la primera...
que jo recordo haver -la fet servir. Però jo
no sabia que era Bending Spoons per darrere. Després,
amb el temps, quan va sortir la història de Bending
Spoons, vaig dir, hòstia, sí que em sona, vaig
servir aquesta aplicació. I crec que aquí està
una miqueta el suc de tota aquesta història,
que és que primer van ser ells els que feien
les aplicacions i després van començar a fer
aquestes petites adquisicions de M &A amb productes
que tenien product market fit. I a partir d'aquí...
Després he trobat una cosa que és molt interessant,
no sé si la sabies, que és que van, durant els
temps del Covid, durant la pandèmia, van ser
els que van desenvolupar l'aplicació de traçabilitat
dels contagis del Covid a Itàlia, que es deia
Immuni. I això m'ha fet com a certa gràcia,
que entre tot això hi hagués aquesta aplicació.
I no puc fer -te el símil de Mars Base, vam fer
això, però sí que és veritat que vam fer una
aplicació pel SEM, pel Sistema d'Emergències
Mèdiques de Catalunya, també pel tema del coronavirus,
però no era la traçabilitat, no va ser aquell
autèntic desastre d'aplicació, amb la qual cosa
no puc seguir amb l'anologia que posaves tu
de construir el Mars Base a la italiana, que
m'ha semblat una cosa molt exòtica i que després
li preguntaré a ChatGPT que em dibuixi com collons
seria un Mars Base a la italiana. Però bé, crec
que per aquí... tenim l'explicació de com es
passa d'A a B. Però em segueix flipant que de
cop i volta un dia, al novembre del 2022, anuncien
que compren Evernote. Jo crec que tu veus més
clar que jo com va d'A a B, perquè a mi em costa.
És a dir, perquè segons ells, la seva historieta
és estic comprant aplicacions de 10 .000 euros,
igual, mira, li faig un per 4, i les venc per
40. O sigui, d'aquí a la maniobra de Private
Equity d'Evernote, hi ha un salt enorme. Però
en cap moment... Hi ha com un punt d'inflexió
que et diu, no, és per aquest motiu. No veig
causalitat aquí. És a dir, veig que sí, que hi
ha un camí una mica aleatori que al final acaba
amb la compra d'empreses més grans o potser...
Una de les coses que diu és que es dona en compte
que comprant empreses petites no són capaços
d'aprofitar el 100 %... o amb la màxima capacitat,
aquesta compartició de recursos crossfuncionals.
Una de les coses que ells s'omplen la boca és
aquesta idea que poden compartir recursos de
màrqueting, d'operacions, de producte, en totes
les capes de forma transversal amb totes les
companyies que compren. És com que tenen un playbook
i, entre cometes, ho amortitzen amb totes aquestes
empreses. I s'adonaven que això no... es podia
desplegar amb la del seu màxim esplendor quan
eren empreses tan petites i que, per tant, tenia
més sentit comprar grans. No sé, fill, jo l'hi
compro perquè, mira, ho he aconseguit, per tant,
no soc ningú per dir -li que no, però em costa,
per veure -ho, saps? Jo ho veig, el que no veig
és perquè amb B2C entenc que no funcioni tant.
Per què amb B2C? Perquè jo he estat més exposat
a aquest tipus d'operacions que al final...
A veure, durant els 12 anys que portem d'empresa,
alguna empresa s'ha costat a voler -nos comprar,
val? Mai hem anat molt lluny en les converses
perquè la nostra intenció no és vendre, però
sí que he aprofitat jo per dir, vaig a aprendre
una miqueta d'això, sap? Sabent que no anava
a vendre l'empresa, però m'he ficat en algun
d'aquests processos per dir fins a un punt mínim
que no tingués compromís, per dir, vull veure
com funciona aquest mercat, no? N'és que res
perquè... Jo coneixia la història de Constellation
Software, que ja l'explicarem en un altre episodi
perquè és igualment interessant, si no més, perquè
a més el CEO està piradíssim, és el Gandalf de
les consultores, és un tio bastant personatge.
Però bueno, la qüestió és que amb B2B sí que
és més fàcil, jo t'ho dic també per un motiu,
un és aquests processos en els quals s'hi forma
part, l'altre és... Jo inclús he arribat a pensar
que la manera de fer créixer MarsBased és la
d'anar comprant agències més petites. És un
creixement no orgànic, però és veritat que recordo
que va haver -hi un any, el 2018 o 2019, que
estàvem parlant d'una agència que eren tres
tios, que eren proveïdors nostres, que al final
vam dir, tio, si som al 100 % de la vostra facturació
durant dos anys, per què no passeu a formar part
del nostre equip? I així podeu operar de manera
independent, nosaltres us ajudem en tota la part
de... hiring, de tota la part administrativa,
la part de màrqueting, etcètera, vosaltres us
heu de despreocupar de vendre coses a clients
i simplement podeu passar a formar part del nostre
equip. I això ho vam arribar a explorar i de
fet és una cosa que en algun moment a mi m'agradaria,
és el meu somni humit i per res estava contrastat
amb els meus socis, però a mi m'agradaria poder
explorar aquestes coses per dir, té molt sentit,
sobretot en el moment que ara ja tens un cert...
backbone, que nosaltres tenim una persona, acabem
d'incorporar una persona de hiring, tenim dues
persones d'operacions de persones, tenim una
de marketing que, d'alguna manera, de vegades
els hi has de trobar feina. I, en canvi, si tu
adquireixes una empresa més petita, ja pots reaprofitar
això. I, d'alguna manera, amortitzes aquestes
capacitats que tens, que no són productives,
no són facturables a clients, les distribueixes
entre més gent. Per tant, jo això ho entenc.
Però amb B2C és més difícil perquè al final comprar
consultores al final més o menys tenim totes
les mateixes dinàmiques i cada X persones poses
una persona de producte, cada X persones poses
una persona de project management. El màrqueting
és més o menys el mateix i totes són inbound.
En canvi el producte, a més, si és B2C, ostres,
poden ser sectors molt diferents. Països molt
diferents. És veritat que ells tenen una preferència
forta per anar a comprar als Estats Units, però
no totes les adquisicions han estat allà, no?
I llavors amb Bitus sí trobo com... L'equip
que fa el suport tècnic de WeTransfer no serà
el mateix que el d'Evernote. Vull dir, ho trobo
raro, saps? Per això ho veig com més complicat.
Però bueno, no ho sé. Fem un salt de fe, si de
cas, i assumim que tot va anar bé, que aquestes
microadquisicions els van anar bé, que potser
alguna de la... de les aplicacions d'habitucí
que vam desenvolupar, els vam fer créixer i segur,
segur, i això no ho sé perquè crec que les dades
de l'adquisició d'Evernote, que va ser una
que en el seu moment em vaig mirar molt, després
ja m'he oblidat perquè han passat tres anys,
tres anys exactes, novembre 2022, no van ser
públiques. Per tant, no sabem què es va pagar
allà ni de quina manera. És a dir, si es va fer
amb deute, es va fer a tocateja, Es va fer simplement
una quick hire, m'estranyaria perquè Evernote
al seu moment em sembla que tenien 100 milions
de no al revenue, però estava clarament de cap
a caiguda. Era una aplicació que s'estava anant
a la merda, per tant, parlant clar i català.
Aleshores, jo entenc que si el van comprar va
ser pel voltant d'aquesta pasta, a menys que
hi hagués una cosa que els fes encara destruir
-se molt més ràpid i per tant la van poder comprar
encara més a la baixa. No ho sé, segurament va
haver -hi algun joc de cadires d'aquest bici
que està al bord d'Evernote, està també al bord
de Bending Spoons o hi ha alguna... Va ser més
complicat, no?, que segurament la típica adquisició.
Però, bueno, crec que pot ser que vagin per aquí
els trets. Sí, no només amb el go to market de
si ets B2B, B2C, o sigui, també models de negoci
absolutament dispersos. O sigui, diguem que comparteix
Evernote amb Meetup. amb AOL. Per cert, què fa
AOL? Avui en dia no en tinc ni idea. No en tinc
ni idea. Segurament encara de mantenir comunicacions
internes i temes d'infraestructura d'internet.
Però podria estar equivocat. Potser que tinguessin
un xat i au, saps? El mític AOL de xat de fa
molts anys. M'estranya que no hagin comprat
ICQ. Seria la següent que haurien de comprar.
Però bueno, no ho sé, potser ja n'hi existeix.
No, és que és d'aquestes coses que... O sigui,
no és exactament el mateix que, jo què sé, per
exemple, BlackBerry va deixar de fer terminals
i poca gent ara la coneix per estigma d'infra
i coses d'aquestes. O, jo què sé, Ericsson,
que abans feia els mòbils aquells de les tapetes,
ara fa antenes. Aquestes transicions a vegades
la gent no les veu. Però és que en aquest cas,
el d'AOL, és com si has comprat una màquina
de fax, quasi. Ja, gairebé. És una cosa totalment
anacrònica. De fet. a la llista, més o menys,
de les inquisicions destacades. Evernote, novembre
2022, està en cas gener de 2023. Evernote, tothom,
més o menys, assumeixo que la coneix, però per
qui no la conegui és aquella aplicació que servia
per guardar notes. Notes ben parida, ben sincronitzada
per tots els dispositius, abans que les notes
d'Android i d'iPhone funcionessin bé, doncs
era un molt bon producte, era molt maco i jo
vaig estar enamorat d'Evernote molts anys. Després
ja van començar a carregar -se'l quan el van
intentar fer més Enterprise. De fet, li vam dedicar
un episodi, diguem -ho. Li vam dedicar un...
pot ser, ja no me'n recordo, però deu ser molt
al principi. Molt, molt. Sí, t'ho he imaginat.
I devia ser... Clar, doncs mira, devia ser el
primer any perquè abans que es venguessin a...
Ah, bueno, clar, d'aquells dels que parlen de
les notes. Filmic, adquirida també 2022. No sé
exactament què és Filmic, però bueno, posa aquí
que van xutar tot l'equip i l'aplicació va
ser integrada. Mosaic Group Assets, el 2024,
genera 2024, que és un grup d'aplicacions, també
B2C, Climb, RoboKiller, iTranslate, vull dir,
vés a saber, doncs, típiques aplicacions que...
Tenen centenars de milers d'usuaris i que tampoc
acaben d'anar enlloc i que acaben sent més un
instrument financer per aquest tipus d'operacions
que res. Meetup, l'altra gran sonada. O sigui,
si Evernote va ser una miqueta... va posar Bending
Spoons al mapa, Meetup va ser... va ser un
gran moment, what the fuck, que jo vaig arribar
a pensar que era una broma. Vaig arribar a pensar
que era un April Fool's perquè em sonava de ser
per aquelles dates. Però no, va ser gener de
2024, o sigui que potser em confonia jo amb el...
I és la segona vegada que et passa amb aquesta
empresa perquè el seu anterior comprador va ser
WeWork, que dius, ara sí que no entenc res. Sí,
però aquí clarament era el que es coneix en anglès
com un asset in distress, que és un... bueno,
això, uns recursos que no funcionen bé. I que
segurament és la patata calenta que s'han anat
passant. Alguna empresa el compra, per veure
si ho poden reflutar. En aquell moment va ser
WeWork. I després van dir, amb això no fotrem
res, perquè Meetup ha estat sempre un producte
absolutament horrible i inusable i molt mal fet.
L'únic que tenia de bo era el SEO, el producte
en si. Jo el vaig haver de patir molts anys a
Startup Grind i donava més problemes que solucions,
perquè era una aplicació per gestionar esdeveniments,
però... El registre era la pitjor part que hi
havia, no podies fer pagaments, i dius, tio,
com pot ser una aplicació de gestionar esdeveniments
i comunitats sense fer ticketing, val? En fi,
anant a comprar Meetup, que aquesta també va
ser com un, hòstia, Evernote ja no és casualitat,
ja has comprat Meetup, per molt malament que
estés, és una aplicació al nivell d'Evernote
que més o menys està a top of the mind de totes
les persones de... de Silicon Valley o de l'entorn
tecnològic. Tothom coneixia Meetup, havia passat
per un Meetup, tothom coneixia Evernote, potser
l'havien fet servir o potser no, però es coneixien.
I aquí Bending Spoons és quan fa el cop de punts
sobre la taula que diuen, ei, que nosaltres som
un player rellevant en el, digue -li private
equity, digue -li compres i adquisicions. Després
venen una sèrie de coses que no sé què són, també
StreamYard, Issuu, Brightcove. Brightcove és una
empresa que estava que era pública, era una empresa
cotitzada al Nasdaq i després la van portar a
privat. O sigui, ojo, quantes vegades has sentit
tu aquesta història, no? Més enllà d'Aldi, el
de Twitter, però poques vegades s'ha sentit
i menys una empresa cotitzada als Estats Units
comprar per una empresa italiana. I després ja,
més recentment, fa un any, WeTransfer, que també
aquí va ser la primera que vaig dir, hòstia,
WeTransfer no va malament. o a mi no em consta
que vagi malament, no és Evernote que estava
caient en picat, no era Meetup que era ja una
ciutat deserta, era un cadàver comparat amb el
que havia arribat a ser 10 anys abans, no? UiTransfer
és una cosa que jo faig servir no a diari, però
cada setmana, tio, per enviar -me els podcasts
amb la gent i coses aquestes. És veritat que
hi ha 10 .000 players al mercat i deu ser molt
difícil competir allà, però d'altra banda també
és un tipus de servei que Amb molt poca enginyeria
i molt poca gent pots donar servei a molta gent.
És molt escalable, no? I després, les altres
dues que ja venen després de 8 transfers són
les que han passat ara recentment, que ja m'ha
fet explotar el cap. Vimeo, 10 de setembre de
2025, tanquen per 1 .380 milions de dòlars, 1
,38 bilions americans. I AOL, que és aquella
cosa que encara no sabem exactament què fa i
no ho sabíem quan tu i jo vam començar a entrar
a internet fa 10 anys, que vèiem AOL i no sabíem
què era, però ho associàvem als mòdems de marcatge
aquells per entrar a la tarifa plana. Jo ho associo
a allò, saps? AOL, no sé exactament què és, sé
que era un proveïdor d'internet dels Estats
Units, però a Espanya va tenir zero repercussió,
no? I... Hòstia... o sigui, què serà el següent?
Em fa pensar, què deu ser? Si estan comprant,
i aquí em fa molta gràcia perquè això m'ho ha
posat el xat GPT, que és han passat, han evolucionat
de ser un publicador d'aplicacions mobile força
reconegudes a ser un adquiridor, adquisidor,
adquisitor d'una sèrie a l'acquire de digital
clàssics. M'agrada molt el concepte digital
clàssics. És com si el següent que hagin de comprar
és això, és ICQ, És l'Emule, és l'Audio Galaxy,
coses d'aquestes. És molt bo, tio. El Nero.
El Nero. Home, tio, Winrar, saps? Vull dir, coses
d'aquestes. El Hacha. Aquests tipus d'aplicacions.
Però Déu -n'hi -do, eh? Vull dir que... Tu mires
aquesta llista i a mi em costa d'entendre, però
evidentment un cop hi has fet la prioritat, un
cop has fet un Evernote, és veritat que se te
van obrir moltes més portes en aquest sentit.
A mi el que no em deixa de sorprendre és que
això sigui una empresa italiana. I de veritat,
no tinc cap estigma amb coses europees, coses
americanes. I estic mega content que estigui
aquí a Europa, però super content. Però no entenc
com una companyia d'aquesta naturalesa no està
basada en sol americà. Perquè... És que té tots
els ingredients per ser una empresa americana.
Molt apalancament, és mega intensiva, un càpex...
Em costa molt veure -ho, em costa molt. Hi ha
una cosa que té Itàlia, ja et diré, perquè Bending
Spoons, si bé es va fundar a Dinamarca, perquè
hi ha un dels fundadors que és danès, els altres
quatre són italians, i per tant per això diuen
que es van traslladar a Itàlia i operen des de
Milà. Hi ha una farma... i ara no me'n recordo
del nom, que també ha estat molt coneguda per
fer grans adquisicions i fer bastants roll -ups
i molta estratègia de maner, però ara se m'escapa.
N'hi ha una altra, una consultora que ara està
fent un roll -up o build -up, no ho sé, una de
dos, no sé exactament l'estratègia que tenen,
de consultores, i es diuen Abacus Group. I també
són italians, són italians hongaresos, aquests.
Vull dir que hi ha alguna cosa a Itàlia que s
'estan adonant... que poden fer aquest tipus
de playbooks i els poden executar. Jo crec, i
aquestes són les meves càbales, que Itàlia ha
estat un país històricament molt ric, o sigui,
amb una distribució de riquesa molt poc repartida,
i les grans fortunes han sabut fer transició
cap a sector privat, no tecnològic purament,
però sí pensant bici. Les grans fortunes que
han fet els Gucci, Ferraris, Ferrero i no sé
què, molts d'aquests han aparegut a podcast
de tecnologia. Si t'escoltes el podcast de The
Quiet o els de Founders, històries d'aquestes,
apareixen molt aquesta gent i expliquen com han
acabat fent coses bastant fora del seu espai
perquè al final han hagut de fer una certa transformació
tecnològica. Entenc que aquestes grans fortunes
que en els anys 90 primers van passar als clubs
de futbol han vist que per seguir amb la seva
estratègia d'M &A la tecnologia és una bona manera
d'arribar a consumidor. i així com altres grans
private equities europeus i d'altres parts del
món m'han comprat molts festivals de música,
recordem el cas del Sónar, el cas del ROU, l
'Sziget a Hongria i no sé quins altres festivals,
però han estat tots comprats, bàsicament, i altres
comunitats de gent jove, doncs quina és una bona
altra manera de comprar grans masses d'usuaris
en, diguem, que puguin ser relativament interessants.
I aquesta és una. Comprar aplicacions històriques
que tinguin molt long tail, que encara es facin
servir per alguna cosa i que se sap de cert que
poden escalar a milions d'usuaris. Si els injecta
o el capital necessari o la massa d'usuaris
necessària fent aquesta polinizació creuada entre
els usuaris que Evernote, segurament des de
Bending Spoons els estan oferint, no crec que
els estiguin oferint Meetup. però sí que segurament
els ofereixen, escolta, vols pujar un arxiu gran
aquí? Fes un WeTransfer, i fan servir la tecnologia
WeTransfer, no? Ah, ara pots integrar vídeos
a Evernote perquè, mira, tenim Vimeo, saps? Vull
dir, i aquest tipus de coses. O el vídeo que
anaves a pujar a hostatjar a Vimeo, el pots editar
amb algun d'aquests, amb l'Splice, no?, que
havien fet ells, i llavors sí que arriba un punt
en què, bueno, tens allà un poti -poti d'empreses.
Però, ostres... Per mi és molt interessant. La
part financera és on puc aportar menys llum,
però la part tecnològica és on ho veig bastant
més clar. Després hi ha un altre angle que és
interessant, i ara m'he recordat que també ho
mencionaven en el podcast, i és que hi ha una
part operativa. Crec que, i potser també, no
sé si és la narrativa que vols explicar perquè
t'encaixi amb la teva història, o realment sí
que hi ha alguna cosa aquí. Des d'un punt de
vista com més cartesià, té sentit, no? I és la
següent. La naturalesa de les empreses que adquireixen
no tenen desplegat res físic, o sigui, no tenen
coses en el món real. Per tant, la major part
de la seva despesa o càrrega de la seva compta
de resultats solen ser els salaris. I quan dic
els salaris em refereixo al personal. Clar, si
compres un actiu i ha de per si amb un descompte
gegant que a sobre... té una càrrega de personal,
anem a dir que està sobredimensionada, i la primera
cosa que fas, tal com arriba, és retallar -la,
estàs atacant directament el centre de costos
més gran de la companyia. Per tant, no només
l'has comprat amb descompte, sinó que des del
minut 1 li estàs millorant els seus marges perquè
t'estàs carregant una part de costos molt important
perquè, segons tu, i aquest és el punt on volia
arribar, ja... ets capaç de reutilitzar de manera
transversal tots els teus actius de persones
que tens a dins de l'empresa. Aquesta és la
primera. Més que Bending Spoons, és bending scissors,
eh? Començo a veure, perquè si és veritat, clar.
Sí, exacte. Agafes les tisores, retalles absolutament
i poses el teu equip a treballar allà i, per
tant, una cosa que, ui, ja has comprat un descompte,
a sobre ara l'estàs fent més rentable perquè...
acabes de treure -li el principal centre de costos.
O sigui, estic intentant justificar el model.
Llavors, per exemple, una de les coses sobre
les quals hem de fer com molta apologia d'això
és que són extremadament selectius a l'hora
de fer A -Chat. És a dir, diu que l'any 2025
esperen rebre 800 .000 sol·licituds de persones
i que només en contractaran 250. O sigui, jo
no sé quin percentatge és, però això deu ser
un per cada 3 .000, una cosa així. Sí, un sobre
cada 3 .000, o sigui, molt poca gent. Són extremadament
selectius. Per tant, si segueixes estirant una
mica el fil aquest, et pot fer una mica de sentit
el fet que compres actius, ets capaç d'optimitzar
-los molt i... pot justificar una mica millor
la seva operativa de la matriu, és a dir, del
grup Bending Spoons. I això sí que em sembla,
i sense posar com contrapunts europeus -americans,
sí que crec que el seu focus de profitability
és molt europeu. És a dir, són uns tios que no
estan aquí per donar la patada al bici i anar
tirant, sinó que estan mega obsessionats amb
que les empreses facin pasta. I això el tio diu...
300 .000 vegades i ho repeteix fins la sacietat.
I té sentit. O sigui, el seu negoci al final
és comprar alguna cosa que possiblement té uns
cash flows interessants, malgrat que la companyia
estigui pràcticament cabrada, però clar, en el
moment que treus la majoria al centre de costos,
l'estàs ajudant molt a treure el cap, però els
cash flows que tenies els mantens. Per tant,
segueix sent més profitable des del moment que
la incorpores. Pot tenir sentit. A veure, si
t'especialitzes en això, és un bon angle. Cashflow
sí que seria el punt de Constellation Software,
perquè al final quan tu compres empresa i que
saps que el cashflow és més o menys predictable,
quan compres empreses de consultoria, perquè
normalment quan treballes amb un client seguiràs
treballant aquell client encara que l'hagi comprat
una altra empresa, i la facturació de les consultores
és molt més predictable. Podries dir, no, en
saps també, però precisament Meetup no era conegut
per tenir cashflow. Era una empresa extremadament
deficitària i em sona que alguna d'aquestes
que havien comprat, llevat casos extrems com
Vimeo i Transfer i Evernote, que sí, que generaven
cashflow, no eren tampoc molt fortes a nivell
financer o eren més transaccional one -off, no
tenien subscripció, no tenien recurrència, potser
eren... Hi ha molta diferència entre plans anuals,
plans mensuals, algunes eren més estacionals,
etcètera, etcètera, no? Què vull dir amb això?
Jo, almenys, pel que he entès de Bending Spoons
i pel que conec, el cashflow en si, sobre el
paper, no forma part de l'estratègia, perquè
és una cosa que ve a posteriori. És a dir, el
que sí amb el que juguen és el que dius tu, clarament.
Jo no m'havia fixat en això, que són empreses
que o són enterament distribuïdes, perquè en
el cas de Meetup era així, o s'han convertit
en remote, com Evernote, amb els anys va passar
d'anar a tenir oficina a ser remote, I aleshores,
clar, tota la infraestructura passa a ser capital
humà, i si tu pots eficientar això per un cantó
i, en poques paraules, xutar -los i, com es diu
en anglès, keep the lights on, fer que encara
funcionin les coses deixant les llums enceses...
que en molts casos això ha pogut ser, doncs,
què passa? Doncs sí que eficientes i fas rendibles
moltes d'aquestes empreses molt més ràpid que
no pas mantenint l'equip que tenien, no? Però
ells el que juguen és, una és amb el tema que
són empreses que ja han provat que poden arribar
a un nivell d'escalabilitat molt gran, per tant,
aquí no tens un risc d'això escalarà, no, és
això ja ha escalat, Evernote ja ha escalat, Meetup
ja ha escalat, Vimeo ja ha escalat, i AOL ha
escalat. Ja saps on estan les ineficiències i
sobre el paper saps què has de fer per poder
arribar a un lloc que coneixes, saps a ciència
certa, que l'empresa ho pot sostenir. Però ara
ja no tindràs tots els costos repercutits en
una sola empresa, sinó en tot el grup. Pots fer
-ho d'una manera més eficient, també la tecnologia
ha avançat, tens temes d'AI... tens aquesta
infraestructura comuna repartida per tots els
altres productes que pot fer que faci més eficient
tot això i on abans hauries necessitat 400 persones
al pic de contractació d'Evernote, doncs ara
potser el pots mantenir el mateix amb 80. I pot
ser que aquestes 80 no estiguin 100 % dedicats
a Evernote, o sigui que no, que siguin només
30 i altres 50 que siguin compartides amb la
resta del grup. O sigui que el tema del growth...
I l'altra cosa amb què juguen molt és que és
el tema del pricing, que són empreses que per
un cantó han venut molt als Estats Units, per
tant, la sensibilitat del preu dels Estats Units
la coneixen, i l'altra és que hi ha empreses
que històricament havien operat amb bastant marge.
Per tant, abaixant aquest marge, reduint -lo,
poden arribar a una massa més gran d'usuaris,
perquè Evernote no era barat. No, era un producte
que tu diguessis barat per fer putes notes, saps?
Era un producte més aviat car. Jo el pagava gustosament
perquè a mi m'ajudava moltíssim, saps? Però
no era barat, d'acord? I aleshores, ostres,
el podies tenir molt més barat. Ah, no me'n
recordo què costava al mes, però si costava 20
euros al mes, és una cosa que perfectament val
2 o 5, com a molt. No val 20, no? Vimeo, totes
aquestes de vídeo, inclús els WeTransfer i tal,
tothom fa servir els plans gratis perquè no fem
servir gaire. De moment, què fa servir el pla
d'empresa? Són cares. Són cares. Aleshores,
tu pots dir, dic, hòstia, mantinc un pla d'empresa
molt car i tots aquests freemium, o faig un paquet
de subscripcions per totes les aplicacions del
grup de Bending Spoons i que ja t'entri això,
però el que li estàs repercutint a l'usuari
són dos euros al mes. Sí, que tota aquesta part
de transaccionabilitat, recurrència, sensibilitat
de preu, etcètera, etcètera, tenen molts data
points repartits per totes aquestes empreses.
Això és com molt, molt interessant. I després,
el que hem comentat ja, aquesta infraestructura
comuna i, sobretot, jo crec que també l'altra
part que acaben jugant és el de que són marques
conegudes, que jo aquí és on no ho veig, acabar
reflutant la marca... ha acabat sortint malament
en molts casos, que probablement l'únic cas
que més o menys està funcionant és Tumblr, quan
el va comprar a WordPress, però la resta de coses,
fotolog, va intentar tornar fa uns anys, va ser
un absolut desastre. I no me'n recordo quina
d'aquestes, si diverses d'aquestes han intentat
tornar amb els anys, ja han estat un puto desastre.
No sé jo si reflutar Evernote i Meetup és interessant
pel públic o ho dones com una cosa que, bueno,
de fet, gent que li soni però no l'havia fet
servir mai, no percebrà aquesta degradació de
la marca, saps? És el que penso. I que de cara
a vendre -ho, el dia de demà, amb una operació
purament especulativa, puguis dir, no, mira,
li hem incrementat el valor, era un asset in
distress, i l'hem multiplicat el valor per 4,
i en private equity, doncs això ja és una operació
bona. Pots vendre aquest producte, com a part
d'una operació, o si ells acaben fent una IPO,
o si s'acaben venent a un private equity encara
més gran, doncs, bueno, pot ser que els hi serveixi.
És que just el que has dit va una mica enrere
en l'episodi amb aquesta idea de la predictibilitat
de passar alguna cosa d'1 a 100, no? És a dir,
es treuen de sobre la incertesa de crear coses
i agafen coses que ja estaven funcionant, que
ja havien escalat, m'ha fet gràcia també, i
també de l'escalat, que és veritat, també, vull
dir, han vist de tots colors, i sobre això construeixen
com una història de marca, perquè moltes vegades
també, i et compro el punt de que és que m'ha
agradat molt el dels digital clàssics. Molt.
És que és exactament això. És a dir, estan...
adquirint aquest portfoli de companyies que tenen,
igual, també una base d'usuaris molt melancòlics,
nostàlgics dels vells temps, i se'n recorden
d'aquestes marques. Al final, no és el mateix.
reflotar una cosa que moltíssima gent ja coneixia
i que és una marca que ressona amb la població,
digue -li Evernote, de voler crear la nova aplicació
de notes. És a dir, aquest seria com el paral·lelisme
de dir quines dos opcions tens, comprar una cosa
que ja existeix o començar de zero. Clar, quantes
aplicacions de notes es creen cada dia? La resposta
és no les pots comptar amb les mans. En canvi,
és el que sempre diem, la barrera a crear coses,
és molt baixa, però la distribució i l'arribada
és molt complexa, o sigui, és molt difícil perquè
és un mercat que està extremadament saturat,
és a dir, les eines estan allà per crear, tothom
pot crear, és molt fàcil, aquesta part, entre
cometes, s'ha democratitzat, però, en canvi,
la dificultat s'ha mogut un pas més endavant
del funnel, o sigui, la dificultat està en arribar
a explicar la teva història al món. Clar, no
diria que això és fer trampes, però quan estàs
comprant Evernote... estàs jugant una mica amb
el sistema perquè estàs comprant una cosa que
ja està més endavant en aquest funnel, o sigui
que ja ha passat per aquesta fase d'incertesa
i llavors... Bueno, llavors aquí és on et pots
creure més o menys la seva idea que el procés
de passar de U a N o d'optimitzar aquest elefant
que ja està funcionant és una cosa molt més determinística
i que més o menys ells tenen una recepta que
potser això és el seu IP o la seva propietat
interactual, no? I això ho apliquen a tots i,
escolta, funciona i és l'hòstia. A mi m'agrada
el concepte. Jo el que... Una altra cosa que
no hem tocat molt que és el tema de... el tema
de com es financia això, però crec que potser
ja ho mirarem, o podríem portar algú que en sapigués
més d'aquest tema, però trobo molt curiós la
seva història d'aixecar pasta perquè passen
de fer consultoria, passen de desenvolupar les
seves pròpies aplicacions com si fossin un venture
studio, i de cop i volta aixequen 155 milions
el febrer de 2024, que part d'això segurament
va ajudar en algunes adquisicions, però clar,
alguna d'aquestes és posterior a haver comprat
Evernote, si no recordo malament, Evernote 2022,
o sigui que, i després, un any després, aixequen
155 milions, no? I després, la següent aixecada
de milions, que és la que s'ha anunciat ara
fa relativament poc, 710 milions, saps? Vull
dir que, amb una valoració d'11 bilions pre
-money. Vull dir que, Déu -n'hi -do, el preu
pel qual hauràs de vendre perquè això et surti
a compte. O sigui, com... Jo porto molts anys
ara amb el tema d'Startups i tal. Això és una
rara avis que no s'acaba d'explicar. Segurament
només s'explica pel fet que és una empresa única.
Té un playbook molt particular. però que no pots
explicar -ho des del punt de vista d'una start
-up de, doncs, ara fas una ronda C, ara fas una
ronda A, després canvies el producte, llences
multiproducte, ronda B, vas a Enterprise, ronda
C, etcètera, etcètera, no? Hòstia, trobo bastant
fascinant, però a la vegada, a més d'aquelles
coses que dius, uh, com ho finançaràs? Sembla
una fugida cap endavant pel que s'intueix, o
el que crec que acabarà passant, i seria... Un
cas d'èxit espectacular per l'ecosistema italià
és que sortissin a cotitzar al mercat bursàtil
dels Estats Units. El que sembla ser que és l
'estratègia, perquè si no, no estarien comprant
tantes coses als Estats Units i, pel que he pogut
també escoltar i llegir, que els fundadors han
expressat un cert interès, una certa preferència
per cotitzar als Estats Units i no a mercats
europeus, que tots ho sabem, són una miqueta
les lligues de segona. en aquest sentit, no?
O sigui, la meta de qualsevol empresa tecnològica
és Qtits Estats Units. Però és bastant interessant,
m'agradaria poder fer més comparativa amb Constellation,
però Constellation, ja et dic, mereix un altre,
un episodi, un episodi a part, igual que Berkshire
Hathaway, tot i que segurament és una empresa
que ja més o menys tots la coneixem, també, cada
cop que escolto un episodi sobre Berkshire, hi
ha angles que no coneixia. A més, tenen el benefici
de ser una empresa que té, no sé, pel cap baix
60 anys. Per tant, hòstia, han passat moltes
coses per allà. Bending Spoons, no. El més curiós
de Bending Spoons és que es funda el 2013, o
sigui, tot just té 12 anys. Per tenir només 12
anys, Déu -n'hi -do el que han fet, i m'agradaria
saber quantes empreses d'aquest estil han arribat
al seu creixement en tan poc temps. Allò que
sempre en Consumer Apps fem la comparativa de...
Quant de temps han trigat a arribar al milió
d'usuaris i que ara xat GPT és la que ha arribat
més ràpid, però abans de xat GPT doncs potser
va ser Snapchat o TikTok i abans d'aquests va
ser Instagram i abans d'aquests van ser WhatsApp
i abans d'aquests van ser no sé què i per arribar
a un milió d'usuaris trigava anys, després va
passar a ser mesos i ara són dies, gairebé. El
mateix amb private equity seria bastant interessant
fer -ho, saps? De veure com Bending Spoons
han arribat a una facturació posa aquí del 2024
de 622 milions, Hòstia, amb 12 anys, potser no
sembla molt, segons en quin sector estiguis,
però bueno, trobo bastant interessant. Té algunes
mètriques aquí, no sé fins a quin punt estan
actualitzades, però 622 milions de reveniu l
'any passat, amb un ebitda ajustat de 315, deute
612 milions, crec que això ajuda a explicar bastant
com funciona aquesta empresa. Ja aquí he perdut
certs detalls, però déu -n'hi -do. Entre 100
i 200 milions de monthly active users, entre
totes les aplicacions del portfolio, i això,
la capital de pasta que hem aixecat, que són
pel cap baix gairebé 1 .000 milions de dòlars,
més 2 .800 milions de deute per finançar l'operació
d'AOL. Déu -n'hi -do. O sigui, l'operació
d'AOL deu haver estat molt totxa, també. Això
és el que no... Aquesta no... Les operacions
aquestes no estan molt detallades, clarament,
però... Déu -n'hi -do, els Uri Geller de les
start -ups.