Ha d 'estar vermell. Què n 'has de dir dels barbarismes?
No, que... No sé si hi ha un institut per la
llengua o un institut d 'estudis catalans que
encara tremola del de la setmana passada. És
que és difícil superar això. I després em va
saber bé. En contra de dir ambidestre, va dir
ambidiest. I vaig dir, hòstia, Marc, déu -n 'hi
-do, aquest, aquí et vas superar. Li estava veient
la cara i cada cop era de pànic. Els barbarismes
seus són els del castellà o això de barrejar
un català de bona casa. I després tenim aquests
que són paraules de l 'anglès que costa molt
de traduir. Tu que has viscut als Estats Units,
Roger, tants anys, hi haurà paraules que no donen
el mateix significat. Hi ha paraules que només
tenen sentit en anglès o tenen un sentit especial
que... De fet, amb el Ganyet vam tenir la secció
de paraules en llei de ta, la meva família és
de Cervera i ell és de Targa, i vam tenir la
secció de dir paraules de llei de ta que no estan
en català estàndard, no? I aleshores dic, és
que no és el mateix, no és el mateix. I segur
que amb l 'anglès en tenim moltes. Com deia,
ha fet servir surraondejar, perquè per mi rodejar
no és suficient. Surraondejar és com tot el perímetre,
com més... No ho sé, li dona un... Surround et
posa una certa claustrofòbia extra, no? No sé
si tu tens alguna d 'aquestes paraules... Ara
no em ve cap al cap, però potser després en veien
algunes, però les meves filles, que s 'han criat
bàsicament amb anglès, moltes vegades elles mateixes
necessiten passar del català o del castellà a
una paraula en anglès perquè volen afinar amb
el concepte del que volen dir, perquè si no,
no significa el mateix o no tenen el vocabulari.
Però a mi em passa, també. Almenys en el desenvolupament,
en la part tècnica, hi ha moltes... paraules...
Clar, tu pots dir rendiment, però realment parles
de performance, però hi ha altres coses, com
el throughput, que és com... Com ho dius, això?
Que seria com el cabal, no? Una cosa d 'aquestes,
no? És que no es pot... No sé, no es poden traduir
tan bé, no? O... Bueno, no ho sé, altres paraules.
Una de les coses que m 'he trobat amb l 'anglès,
i potser és desconeixement de la meva pròpia
llengua, però tenen paraules per tot. Són més...
crec que fan més neologismes. Tenen un llenguatge
més flexible. Més flexible en aquest aspecte,
i la veritat és que tenen paraules per tot. Jo
m 'hi he trobat, per nosaltres, i pot ser, insisteixo,
ignorància meva, però, per exemple, quan parles
d 'eines de treball, eines de l 'IKEA... cadascuna
d 'aquestes té un nom o els cargols, depèn del
tipus de cargol té un nom diferent jo quan anava
al Home Depot em sentia estúpid perquè no sabia
com demanar les coses no m 'entenien jo li demanava
vull una rosca un volt i diu no sé del que m
'estàs parlant semblava subnormal i és perquè
ells tenen moltes paraules molt específiques
molt concretes que nosaltres no tenim. Jo tinc
un contraargument aquí, és que nosaltres les
teníem però no les fem servir. És possible. És
a dir, almenys en castellà, jo m 'adono, parlant
amb gent de Colòmbia, Venezuela i tot això, que
tenen una paraula per cada fotuda cosa, nosaltres
no. Nosaltres tot és coger, tomar, no sé què,
no sé quantos, i de fet, això, un tornillo. Vas
al d 'això, al Home Depot, i dius un tornillo.
I ells segur que fan servir aquesta paraula.
Jo quan vaig llegir els 10 anys de soledat, vaig
dir... No sé parlar castellà. O sigui, què són
totes aquestes paraules, saps? Paraules com de
guerrotipo, saps? Potser és que les tens a les
àrees on t 'especialitzes. No, no, són molts
britànics. Tenen un ventall molt ampli de paraules
per definir pluja. Potser els americans en tenen
moltes per coses de treball, nosaltres aquí no
treballem gaire. Llavors, com que no treballem
gaire, no tenim gaire eines aquestes. pot ser,
o sigui, potser tenim... En tenim molts per fer
sobre taula. Exacte, exacte. Els embotits, quantes
paraules hi ha per embotits? Veus? I ells tenen
cold cuts, i ja està, saps? O salami, i ja està.
No, però has estat a una passa de treure el...
el clixé aquest de, no, els esquimals tenen 45
paraules per diners. Que és fals. No ho sé, si
és fals o no, no ho he comprovat. És un mite
que mai ningú ha desmentit, eh? Jo crec... Bueno,
no ho sé, si és mite o no, però vull dir... Però
saps, és d 'aquelles coses que m 'esperava que
vindria. Però bueno, Roger, potser que et presentem
primer, benvingut a Focaterra. Tenim molts temes
dels quals parlar, vull dir, temes d 'actualitat,
jo crec que hi ha l 'esdeveniment de Meta, podríem
passar -nos... Jo crec que aquest té més xitxa
que el d 'Apple que vam fer, que vam enregistrar
la setmana passada, jo em vaig quedar molt fred.
El de Meta, per mi, té coses més interessants,
però bueno, tenim coses d 'Estats Units, coses
de software, inversió... Si us sembla, passo
a presentar un personatge il·lustre de la nostra
audiència, que... que m 'ha convidat avui. El
Roger no és una persona que descobreix avui foc
a terra, tu ja ens escoltes, tu ja ens coneixes.
Així que, parròquia foc a terrestre. Avui ens
visita l 'home que li ha declarat la guerra a
les apagades, CEO de Latium, el Roger Casalsport,
emprenent des que el Marc i jo fèiem maratons
de dibuixos animats en català, és a dir, fa moltíssims
anys, perquè avui en dia ja no ho pots fer, a
la telepública, o, bueno, podríem llegir també
la crítica al Corpo. Madurita con posibilidades.
És a dir, fa moltíssims anys. El Roger hi porta
des del 94 treballant en tecnologia, almenys
és el que diu l 'Inketin, que és la meva única
font de recerca. Segurament va començar el 94
perquè és quan el Dream Team del Barça va començar
a fer figa i també ho va fer la ruta del Bacalao.
No sé quina de les dues vas abandonar tu, segurament
la del Barça. I com es diria l 'acadèmic aquell
any, tot o mal. L 'any 94 també indica un clar
canvi de tendència en les drogues a Espanya.
És una cosa que no sé si ho sabíeu, però per
plexi t 'ho hem dit avui. L 'any 94... Espanya
deixa el consum massiu d 'heroïna per apostar
a altres drogues com la cocaïna o internet. Aleshores,
veient que tens una dentadura excelsa, jo crec
que tu no tens un passat en l 'heroïna, però
sí el tens en internet. Parlarem d 'això. Que
internet és la droga que ha acabat fregint el
cervell dels boomers. quan es consumeix en forma
de xarxes socials, igual que ells ens deien que
això ens ho faria els millennials, la tele o
els videojocs. Emprenedor en sèrio i en sèrio,
funda Moebius Consulting i ve a ser l 'any 98
i 99, les ven a Dominion, col·labora amb moltes
altres, l 'any 2007 funda Paso Urbanc, la ven
el 2013 al Asimantec, empresa d 'antivirus, si
no recordo malament. De moltes coses. De moltes
coses. Des d 'aleshores té involucres en moltes
empreses, en qualitat de fundador, inversor,
mentor, membre del Consell, fins avui en dia,
entre Barcelona i 13 -14 anys. i com vali. Correcte.
Emprenedor de raça, 5 èxits, segur que més d
'un èxitus, que aquests costen més d 'explicar,
encara li queda gorda per venir a perdre el temps
amb nosaltres, els esmorzars de Forquilla. I
avui, a l 'episodi indirecte, si ets com els
esmorzars de Forquilla, que tu no ets d 'aquests
que venen a fer una truiteta de merda i ja està,
sinó que tu vens a fer capipota i uns ronyonets
de xai amb seques, avui ens ho passarem molt
bé. Així que, benvinguts, Roger Casals. Moltes
gràcies, molt content d 'estar aquí, honorat.
I t 'hem trobat a faltar avui, eh? perquè avui
hi ha hagut esmorzar a Forquillet no estava convidat
ell m 'ha convidat tard però no estava en el
mail aquest m 'he caigut? no, tenim un tema,
és que vam passar a Patreon i llavors què passa?
que Patreon, la gent no sé si és una cosa generacional
que només s 'han apuntat els gens però vam deixar
de fer el mail perquè dic, hòstia, gestionem
-ho tot en un lloc, no podem tenir les dues coses.
No està funcionant, aleshores hem de replantejar
això, perquè hi ha molta gent que... Va bé per
cobrar, no va bé per parlar. Per comunicar. No,
clarament no. Hem de prioritzar. No, però hem
de replantejar tot això, perquè al final hi ha
gent que es queda sense venir, o que els hem
d 'avisar a l 'última hora i diuen, no sabia
res. O després hi ha gent que està apuntada al
Patreon, igualment no llegeix els correus, que
aquests també en tenim, que avui ens han dit,
jo no sabia que hi havia esbursa, però estan
pagant allà cada mes. Però bueno... Benvingut,
Roger. Tenim moltes coses a les quals parlar.
Crec que l 'activitat tan política com empresarial
dels Estats Units està a l 'ordre del dia. Està
interessant. Està interessant. Què és el que
trobes més interessant d 'allà i què consumeixes
més tu? L 'activitat d 'allà o la d 'aquí? Diria
50 -50. He estat sempre, inclús els 14 anys que
he estat allà, he estat molt connectat aquí,
per motius obvis, perquè aquí hi ha hagut molta
salsa. Jo vaig viure el 2017. allà. Per tant,
molt interessant. I he estat sempre molt connectat.
I, clar, em vaig enganxar molt al món americà,
a la política americana. Sempre m 'ha agradat
molt. Una de les poques sèries que he vist sencera
tres vegades és The West Wing. Em sembla fabulosa,
no? Per tot el que ensenya, per molts motius.
Perquè ensenya com és la política americana.
I he estat molt enganxat. De fet, durant molts
anys, en el primer mandat del Trump, el primer
que feia jo quan em llevava era... Aviam quina
burrada haurà dit avui aquest, no? Aquesta era
la diversió del matí mentre esmorzava. Doncs
ara torna a estar una mica igual, sí. Estem igual.
Estem igual. Aquestes coses no han canviat. Estem
pitjor. Bueno, exacte. Per cert, és més greu,
sembla. Abans érem votades més grans, però ara
estem parlant de coses més serioses, no? Després
del 6 de gener... quan... Allegedly, que és una
de aquestes paraules que... Suposadament. Presumptament.
No té, crec, el mateix feeling, per mi, que el
suposadament. Però, bueno, em quedo amb suposadament.
Suposadament ell no va tenir res a veure, val?
No. Suposadament. No, clar, clar. Va relliure.
Llavors, ara està fent de tot, i el que està
passant ara amb la cancel·lació d 'aquests...
late show host, Jimmy Kimmel, Stephen Colbert
abans, etcètera, és greu, crec jo, és greu. A
mi m 'ha fet plantejar -me que a mi se m 'han
passat les ganes d 'anar als Estats Units. Així
com el primer cop no... vaig dir, bueno, no estic
molt d 'acord amb Trump i tot això, però ho veia
més inofensiu, per mi era més com la caricatura
del món de l 'espectacle que guanya de cop i
volta unes eleccions i passa a ser el president
i dius, hòstia, saps? No sé, anava a dir, qui
podria ser l 'equivalent aquí, no? No ha vingut
el Cárdenas, però no seria un exemple. Però algú
així com molt mediàtic, saps? I que de cop i
volta dius, aquest no pot guanyar, i pum, i passa
a ser el president de Montcloa, no? El primer
cop... Per mi era com inofensiva, era com...
Bueno, això no durarà gaire. Però aquest cop,
per mi, és perillós. Aquest cop és la confirmació
de dir... Ara sent en poder, jo crec. Bueno,
escolte, i hi ha una cosa curiosa, jo que encara
tinc amics allí americans, l 'altre dia vaig
tenir una trucada amb un excompany de Cimante,
precisament, i em va sorprendre moltíssim perquè
vam començar a parlar, òbviament, de política
i de més, i em diu... Com veus la situació? I
li dic, home, està complicada i tal. Perquè,
clar, hi ha hagut un canvi molt gran. Sí, sí,
ara tot és collonut, perquè ara som un país respectat.
Va fer un rant d 'una apologia del Trump i companyia,
una persona que era cabal, seu d 'una companyia,
una persona que pensa, no? I estava orgullosíssima
de ser americà, perquè ara sí que val la pena
ser americà i tal i qual. I li dic, hòstia, si
et veiessis amb els meus ulls. Jo crec que és
una d 'aquelles coses que s 'ho creuen només
ells, que els respecten. Sempre han estat un
país que ha estat, no sé com traduir, self -acclaimed.
El d 'allò, som el home of the brave, land of
the free, tot això, el somni americà. The best
country in the world. Exacte, és com el somni
americà i tal, que tots aquests apel·latius se
'ls han donat a ells, igual que el tema que qui
guanya la NFL o el campionat de béisbol, que
només juguen ells, i potser Canadà i Cuba, és
el campió del món. World Series. Correcte. És
el campió del món. És com un viu en una bombolla,
al·lucinant, i és el que em fa pensar que sempre,
qualsevol cosa que diguin, fa una miqueta com
quan t 'ho diu un nen, amb una certa condescendència.
Sí, sí, el que t 'ho diguis. Està molt bé, maco.
Ells estan educats amb la sensació aquesta que
Estats Units és el millor país del món. I en
part ho és en moltes circumstàncies. És l 'únic
país del món en què hi ha una certa llibertat.
en principi, a una llengua que parla amb 300
i escaig milions d 'habitants, una economia potentíssima,
encara és la primera, amb molts motius, i tecnològicament
molt avançada, un nivell de vida relativament
bo, i molt maco. Tu no necessites passaport per...
per fer una vida. Tu pots viure allí, tens el
Hollywood, tens el Nasdaq, tens New York, pots
invertir, pots fer diners, pots fer empreses,
et pots distreure i és molt maco de visitar.
Per tant, no et fa falta un passaport per sortir
i si a més estàs convençut que és el país més
maco del món i que a fora només hi ha sàtrepes,
doncs no ho necessites. De fet, sí, i a nivell
de natura també és una cosa espectacular. Pots
passar una vida sencera visitant -lo i cada cop
diràs, hòstia, realment hi ha coses molt úniques
allà, no? He visitat molts parcs naturals d 'Estats
Units i és breathtaking, com diuen allí, és al·lucinant,
és al·lucinant, és preciós. Com et canvia la
vida quan et compren l 'empresa i dius a la família,
ens anem a Estats Units? Tu sabies que t 'anaves
per uns anys o... La història va ser una mica
diferent, t 'explico. De fet, va ser al revés,
jo vaig muntar l 'empresa per anar a Estats Units.
O sigui, jo sempre dic que soc més yanqui que
el pal de la bandera. Sempre ho he sigut, he
tingut sempre aquesta obsessió i tal. I tenia
les ganes d 'anar a viure l 'experiència de treballar
en el Silicon Valley. I quan vaig muntar Password
Bank, que en aquell moment els socis no em van
voler acompanyar, vaig dir que jo me 'n vaig
igual. Llavors vaig muntar l 'empresa i amb els
primers diners que vaig aixecar me 'n vaig anar
cap als Estats Units. A la família li vaig dir
que anàvem a provar, anàvem per un any. Jo sabia
que si anava bé no seria un any. Tu vas anar
abans que compressin. Sí, sí. Jo vaig atarrar
allí el 2008, la família va venir el 2009 i em
va comprar l 'empresa el 2013. O sigui, cinc
anys em va costar. I en tot aquest temps, després
d 'haver muntat... Clar, aquí, en aquella època
no es deien start -ups. Eren negocis digitals,
no? O negocis d 'internet. Jo muntava empreses.
Jo la primera empresa que vaig muntar, que es
deia Tecne, que després es va convertir en Moebius,
la vam denominar a Moebius, perquè vaig fer entre
socis i altres socis que d 'avui encara els tinc
en alguna empresa. Nosaltres muntàvem empreses,
érem empresaris, no érem emprenedors, ni érem
startuperos, ni muntàvem start -ups. Com se l
'ha agradat, eh? Com se l 'ha agradat? La primera
empresa que jo vaig muntar, jo em vaig fer targetes
a Tecne, i les meves targetes posava director
tècnico. Per què? Perquè, clar, la llet em sortia
per la comissura dels llavis. Clar, tenia 23
anys, o una cosa així. I dic, si jo vaig amb
la targeta de director general, diu, com seran
els altres, no? Aniran amb bolquers. I vaig dir,
més val que sigui solo director tècnic. Un chico
espabilado, però hi ha alguien más, no? Ah, val.
És curiós, normalment ho has de fer al revés.
Normalment has d 'aparentar més per, no? No,
jo havia de treure'm títol perquè la meva joventut...
Tinc una mica la cara de nen. Però és que en
aquella època encara més, o sigui, era una cosa
salvatge. Llavors, si jo vaig dient, soc el jefe,
aquí no se'm creurà, no vendré un torrat, perquè,
clar... Era molt jove i tenia gent molt més gran
que jo en l 'equip. Per tant, jo m 'havia de
baixar el títol, per dir -ho així. No existia
el càrrec de director general en aquell moment.
Era jo el director tècnico i ja està. Havíem
de comprar el títol d 'aquest xaval llest. El
llestillo, ja està. Encara no es va posar de
moda el jove emprenedor que va amb la sudadera.
Encara quedaven 10 anys. Quedaven 10 anys, per
això, encara. Llavors, jo... Llavors, a la següent
empresa, quan vam fer ja la transició i tal,
doncs em vaig posar director de ventes o director
general, però res de ceos. ni si hi ha bous,
ni si hi ha rous, ni si hi ha sous, res de tot
això. Tot això va arribar una miqueta més tard.
Quin és el xoc cultural que et trobes? Després
parlarem, si de cas, dels mites i històries que
hi ha als Estats Units, però vull dir, quins
xocs et trobes, ja no a nivell lingüístic, sinó
a nivell de tractar amb la gent, per exemple?
Són molt afables. Aviam, els catalans especialment
són molt tancats. relativament poc oberts. En
el moment que ens obrim, ens obrim pas sempre,
però ens costa obrir, som menys oberts, no? I
tinc diversos exemples d 'això. Un exemple que
poso sempre és, jo he viscut dos anys a Madrid,
a Madrid jo he estat a casa de dos amics, dos
companys de feina, que no eren ni amics, he estat
a casa seva, a casa meva no ha dormit cap empleat,
no sé si... o cap company de feina a casa meva,
no sé si m 'explico. Som més tancats, val? El
xoc cultural més gran, clar, jo me 'l miro sobretot
des de dos punts de vista, la criança de les
meves filles, l 'escola, l 'escolarització, etcètera,
tots els mites amb els que jo venia a veure com
faig créixer una família allà als Estats Units,
i el segon és el tema de com interacciono laboralment.
Des del punt de vista laboral, el xoc més important
que vaig tenir és que jo vaig arribar un dimarts,
em sembla, a la feina, i a les quatre de la tarda
estava sentat parlant amb Intel Capital. O sigui,
la velocitat de decisió, d 'interacció, de sí
i no, és el que més em va sobtar. Per què em
va sobtar? Em va sobtar... Clar, nosaltres venim
d 'una cultura catòlica en què dir no és pecat,
és ofensiu. I aquella és una cultura protestant,
on dir que no és fantàstic perquè m 'has tret
una feina que és perseguir -te. O sigui, tu...
normalment a un amic quan et demana un disco
i et diu, em pots deixar aquest disco? I tu dius,
hòstia, aquest disco no el vull deixar perquè
me 'l ratllarà, no? El vinil i tal. Tu li dius,
sí, sí, sí, però no l 'hi deixes en la vida.
Després no volies que digués que ets gran, eh?
Estàs parlant de vinyls. Hipster no ets. No,
clar. Sempre t 'has sortit de dins, eh? T 'has
sortit de dins, sí. Sons, cabró. O sigui, el
tema del foc de terra, no, aquest tio és gran.
Llavors, el... No, és que aquest exemple, de
fet, me 'l van explicar parlant de llatinoamericans,
que són una mica com nosaltres. Jo parlo de CD's
encara, vull dir que... Aleshores, a nosaltres
ens costa molt dir que no. I anar -hi i dir que
no és agraït. Ah, gràcies. No és una ofensa.
M 'estalvies temps. Aquí, quantes vegades hem
estat perseguint algú que t 'ha dit que sí, que
sí, que sí... Perquè no et sap dir que no. Perquè
pensa que t 'ofendrà. No, escolti, no em faci
perdre el temps. I això, li agrairé que em digui
que no. Jo després potser intento persuadir -lo,
però almenys jo ja sé la línia de sortida. I
l 'altra cosa que em va sorprendre moltíssim
a nivell de fer créixer una família allà és diverses
coses. La involucració dels pares en l 'escola.
Aquí les escoles són pàrquings de nens. Allà
és una extensió de la casa teva. Que les mares
o pares vagin a fer col·laboracions a la classe...
És el pa nostre de cada dia. El fer donacions
a l 'escola perquè puguin tenir professor de
música millor, no sé què, això està a l 'ordre
del dia. Clar, perquè no tenim impostos per pagar
aquestes coses. Correcte, però la gent ho fa.
Sí, sí, jo ho entenc. Sí, l 'argument no és...
No, això és obligació de l 'Estat i jo no tinc
cap obligació de fer -ho. És el meu dret participar,
és una mentalitat molt diferent. I, bueno, l
'escena típica que veiem a les pel·lícules, una
de les coses que més sorprèn és que tot allò
que hem vist a les pel·lícules, hòstia, és així.
Resulta que els entrenadors de beisbol, de softball,
de futbol, de rugbi, són pares. Sí. És la involucració
aquesta, el donar hores a la comunitat. No hi
ha una part també d 'ego? Jo faig el paral·lelisme
quan tu vas pels Estats Units i et veus una autopista
que està feta una autèntica bessura i veus un
tram que està bé perquè aquell està comprat per
algú i fa una donació a aquell tram. Aquelles
tantes milles estan patrocinades. per algú. I
allò està immaculat. I després tornes als...
Jo que he agafat moltes vegades la 101, que és
la típica famosa que travessa tot el Silicon
Valley, o la 280, que és la que va per lateral
per la costa de Califòrnia, etcètera, o inclús
la 1, que baixa fins a Los Ángeles, aquestes
carreteres tenen un cartell cada X quilòmetres
que diu apadrina una autopista. I algunes diuen
aquesta autopista està apadrinada per no sé...
per Chevron o alguna cosa així. Anuncis patrocinant
la construcció. Per què pagar -ho amb els impostos?
Perquè és una cosa socialista. No, però tangencialment
relacionat amb això, quant de veritat hi ha amb
aquesta idea que socialment tu pots posar amor
a qualsevol de les dues bandes de la cadena productiva.
Llavors, diguem que possiblement els americans...
Comencem pels europeus. Ens preocupem més que
el terra estigui prou alçat per tothom i que
la gent no caigui prou avall. En canvi, els americans
estan més preocupats perquè el sostre sigui el
més alt possible i, d 'alguna manera, el terra
els és una mica més igual. I ho veus inclús com
a la cultura popular. Jo crec que això s 'extén.
Per exemple, aquí, jo què sé, a qui li ha anat
bé i és un empresari d 'èxit és que algú ha fet.
Algú ha robat. Exacte, algo ha robat. Allà també
està passant, el tema dels billionaires... Sí,
però jo crec que la cultura popular allà idolatra
aquest tipus de figures. L 'èxit recompensa més.
És que és un woke, tio. Ja, no, 100%. No passa
res. Tio, t 'estimem igual. Has dit una cosa
molt important que té reflex a coses molt importants.
Les meves filles van estudiar als Estats Units
i tots hem sentit que l 'escola americana és
una merda perquè no saben on està Riu de Llots
de la Selva, no saben on està. Nosaltres tampoc
sabem quina és la capital de Montana, no ho sabem.
El tema és... Ells es preocupen que el cabal
tingui les eines per créixer. A l 'escola catalana,
a l 'espanyola també, i suposo que a l 'europea...
Com que som tots molt guoc i tots hem de ser
molt iguals, aleshores fem la mateixa classe
per a tothom. Què vol dir? Que el que destaca
ha de baixar el seu nivell. I el que està baix
li costa molt arribar al nivell del mig, del
cafè per a todos. Som molt de cafè per a todos,
però som molt iguals. I allí no. Allí hi ha tres
nivells. Tens el regular, tens l 'honors i tens
l 'AP, Advanced Placement. O sigui, si el teu
fill és bo en matemàtiques, te 'l fotran a honors
de matemàtiques. I aquest nen, com que pot donar,
l 'estiren. Si el nen és realment bo i es vol
preparar de cara a la universitat, el deixen
anar a advanced placement, als APs, que en diuen.
Què és això? Encara més alt. És un nivell d 'universitat,
per dir -ho així. Perquè volen que els que valen
no es malmetin en el camí. Aquí no, aquí se 'ns
en fot. Aquí tots iguals. Aquesta mentalitat
de la meritocràcia comença a l 'escola. I això
després es nota a l 'empresa. És que jo no dic
que sigui millor o pitjor una cosa o l 'altra.
Jo sí. És que, mira, i sense anim de tornar a
posar una paraula d 'aquestes dolentíssimes que
l 'Institut d 'Estudis Catalans em tiri pel terra,
però hi ha aquesta idea de pensaments sobreposats,
no? És a dir, una cosa és una dissonància cognitiva,
que tu pots pensar dues coses a la vegada en
el cap i tens com una tensió que dius, no sé
resoldre això. I l 'altra és un pensament superposat,
i això ho veig molt amb la dreta i l 'esquerra,
per exemple, no? És a dir, definint la gent,
aquest és de dretes, aquest és d 'esquerres.
A mi em passa molt que, inclús estava tan...
preocupat que inclús li vaig preguntar a XatGPT,
li vaig dir, escolta, fes -me un qüestionari
ara mateix per saber si jo sóc de dretes o d
'esquerres, no? Si qualifica, no? Perquè ja m
'incosta, perquè jo veig que hi ha elements de
l 'esquerra que m 'atrauen, però de l 'altra
banda, no sé, més aspectes econòmics, de la dreta
m 'atrauen més, també. No sé per què t 'estava
explicant això. Ah, sí, perquè els pensaments
superposats. És a dir, tu em dius que clarament
una de les dues, per tu, et funciona millor.
I jo et deia... No sé quina de les dues és millor,
és a dir, hi ha coses bones per una, perquè,
per exemple, aquí no deixem, no sé si cometes
o no, que ningú es mori de gana, o ho intentem
evitar, però, per altra banda, també posem un
sostre gran a la gent que pugui progressar i
que, possiblement, aquests diners acabin caient
a baix, no sé com es diu el trickle down, però
que regalimin cap a sota, no? Per colar. Per
colar, exacte. Per la capa freàtica. Sí, exacte.
Molt bé, molt bé. Doncs exacte. Tu dius que sí,
clarament hi ha una que és millor que l 'altra.
Sí, la meritocràcia porta a un balanç, una justícia.
L 'esforç està premiat. El no esforç, el tenir
només drets i no obligacions, porta a situacions
pernicioses, crec jo, que les estem visquent
aquí. O sigui, ara qualsevol queixa... Tu et
poses en un... Un micròfon d 'aquests pel carrer
i li dius, qual és el problema? El culpable,
indefectiblement, és el govern. O sigui, el govern
és responsable de la teva vida, no tu. No som
culpables ni responsables de res. I això atonteix
la gent, fa que la gent no s 'espavili, perquè,
clar, hi ha un responsable, hi ha un culpable
que em vagi malament o un culpable que no s 'encarrega
de rentar les meves porteries. Soc molt vell
i recordo que totes les cases de Barcelona tenien
porter o portera i feia el seu tros de porteria.
O sigui, tot el seu tram de cera... de vorera,
era seu. Eh, cuida -ho. Per any. El Marc deu
pensar, què vol dir vorera? A mi no m 'ha semblat
que digués res malament. Doncs el seu tros de
vorera el netejaven els propis porters o els
veïns de l 'edifici. Ara l 'obligació és de l
'Ajuntament que me tiene la calle eixa una mierda.
No sé si m 'explico. Mentre deixes que el teu
gos pishi. Sí, aquest és el... Aquesta degradació
de... I ara vaig a ser una mica romàntic, no?
Què pots fer tu pel teu país, no què el teu país
ha de fer per tu? Doncs això ho hem perdut. És
molt yanqui. Molt yanqui. Però és que és veritat.
Hem perdut el que formem part d 'una societat
i que nosaltres hem de contribuir. A love of
place, que diuen ells. Correcte. I mentre nosaltres
no siguem els que hem d 'arrimar a l 'ombra,
els que hem de fer l 'esforç de mereixer el que
ens han de donar i de contribuir i de donar més
del que rebem, anirem malament perquè els recursos
són finits i no dona per tot. No dona per tot.
I ara ho estem veient. Mira, jo tinc una discussió
amb gent del PSOE, familiars meus, que han sigut
gent de carnet, que em negaven, m 'han estat
negant fins fa molt poc, que el sistema... tal
com el tenim muntat de pensions a Espanya, és
un esquema Ponzi. M 'ho negaven. Són tots boomers,
eh? M 'ho negaven. I dic, però si és de llibre!
Gent amb titulacions fantàstiques, gent supercapaç.
Però la ideologia que tenim a Europa, muntada
que el dret del benestar es mereix, no es treballa,
no sé com dir -te, jo me 'l mereixo i no haig
de fer res per mereixe 'l, és molt perillós.
perquè porta a aquestes situacions, crec jo.
Per tant, sí, a mi la meritocràcia m 'agrada
molt i crec que és un millor sistema, a banda
de Trumps i companyies, que això és una altra
història. No sé si farem un viratge molt heavy,
però per passar a la teva secció, que era preguntar
a Barbatium, però estic trobant interessantíssim
això i jo em quedaria aquí, vull dir, tinc opinions
i coses. Sí, aquesta m 'agrada a mi, eh? Vull
dir, aquesta secció m 'agrada. També hem de parlar
de la seva empresa. No, no cal, no cal. A mi
m 'interessa, a mi m 'interessa. No, no, perquè
a més al Marc li agrada molt fer el Science Corner.
No, no, més que res, al final, aquí, jo la discussió
eterna que tinc sempre amb Estats Units és que,
per anar a part, per anar a part entenc que tenen
raó, no?, tot el tema de la meritocràcia i tot
això, però és que... Hi ha una part que no s
'implementa bé. I crec que el gran problema que
tenim aquí fonamentalment és que tenim les eines
i tenim la tecnologia per fer una visió potser
més transparent de l 'utilització dels impostos
que donarien a la gent... Callarien moltes boques,
precisament, i tot i així no es fa. Aleshores,
clar, qui s 'alimenta d 'aquesta narrativa que
els impostos són dolents? Doncs la gent que poden
tergiversar, poden fer fake news, al final acaba
permeant aquest... la societat o els impostos
no fan res per mi. I dius, mira totes aquestes
coses. Després vas als Estats Units i la de gent
que no et pots quedar si no tens el visat que
toca, si per alguna cosa et fan fora de la feina,
et fan fora també de l 'assegurança mèdica. Hi
ha una sèrie de coses que estan completament
trencades. Hi ha coses als Estats Units que no
funcionen clarament. Però estan molt trencades.
Anem a veure. És curiós perquè la gent no és
racional. La gent és emocional. Llavors, hi ha
coses... Jo he discutit això amb alguns americans
i hi ha certes coses que amb els americans no
es pot discutir. Perquè són... És com parlar
de religió. O sigui, tu no li pots dir a un creient
que Déu no existeix perquè l 'ofens i l 'inquietes.
No. Però hi ha coses que estan en aquest realm
de discussions. Vull dir, un exemple. Ells parlen...
És que el socialisme és dolent. I dic, quin socialisme?
El de... L 'estat militar que teniu, que és el
més car del món, el pagueu entre tots. Tu no
poses un duro, és l 'estat que el paga. Per tant,
això és socialisme pur i dur. I, en canvi, veus
fatal que tots us feu càrrec de la sanitat, perquè
això és comunisme, no? Explica'm la diferència,
perquè no l 'entenc. No, clar, òbviament no són
capaços d 'explicar -ho. Quan parles d 'educació,
que tothom té dret a l 'educació i tal, ara ja
els republicans estan començant a apretar, en
el que porto molts anys fent -ho, que no ha de
ser responsabilitat de l 'Estat fer -ho. Fins
ara ho havia sigut així, però jo crec que només
hi ha tres o quatre coses que són eminentment
necessàries i justes que siguin responsabilitat
de l 'Estat, i la resta no. Una és la seguretat.
Òbviament, la socialitzem. La sanitat crec que
s 'ha de socialitzar. Spoiler, m 'acabo de donar
de baixa de... Fa unes setmanes em vaig donar
de baixa d 'una segurança mèdica perquè no m
'agradava el tracte que em donaven i em donen
a la serenitat pública un tracte exquisit. Després
podem parlar d 'això. L 'educació crec que ha
de ser... El que vulgui anar al privat, que hi
vagi, però... no serà millor que la pública.
Jo aquí invertiria tots els diners del món i
no s 'està fent bé. I dintre del món de la seguretat
jo acostumo a posar la seguretat jurídica, o
sigui, la justícia. Que aquí és bastant gratuïta,
bastant gratuïta, és bastant barata, però és
molt lenta, amb la qual cosa no és justa. Però,
a banda d 'això, això que a la Constitució tinguem
que l 'Estat t 'ha de... Que tu tens dret a tenir
una casa... una vivenda digna, però en canvi
no diu que tinguis un menjar diari digne, em
sembla una animalada. Exacte, horrible, per exemple.
És que a mi aquest tema em té una mica preocupat,
i jo soc molt al teu camp, tu i jo ens posaríem
d 'acord molt ràpid amb això, però a mi el que
em preocupa són aquests discursos tan absolutistes
d 'exemple, o sigui, una persona... pot ser del
Barça o de l 'Espanyol, però no pot ser una mica
del Barça i una mica de l 'Espanyol. I sembla
que en política hem de comprar aquesta idea,
també. O sigui, o ets de la dreta o ets de l
'esquerra. Ets nazi o ets comunista. Però la
culpa la tenen els polítics. 100%, totalment,
estic totalment d 'acord. Mai la tens tu, exacte.
No, no, però és cert, això, perquè s 'ha posat
en aquesta tessitura. Jo no he sentit a cap polític
en els últims 20 anys de dir això que diu vostè...
És bona idea. Mai he sentit a l 'arc parlamentari
algú dir això és una bona idea, crec que també
ho podria... I encara que estigui d 'acord, el
meu partit no em deixa dir que sí que estem d
'acord. Exacte, i aquest és el punt que em preocupa.
I torno a aquesta idea de com aquest... pensament
superposat, no? De dir, escolta, jo puc pensar
que la política demòcrata de la sanitat és correcta,
però en canvi puc estar en contra de l 'ideari
woke, no? Llavors, no, sembla que no. Sembla
que si ets demòcrata, parlo d 'Estats Units,
eh? Has de comprar tot l 'ideari, no? I clar,
a mi aquest tema del paquet sencer em costa,
perquè el meu cap és una mica raro. I jo, simplement,
em graduo amb dret a l 'esquerra, a mi, quan
ja et dic, li pregunto a Xatgepitem, diu, no,
escolta, tu amb alguns temes econòmics ets de
centre dret, però amb coses socials coixeixes
més de l 'esquerra, llavors... A qui votes tu?
Has de prendre una decisió al final de la cosa
que més t 'importa. Això ho parlàvem abans d
'entrar aquí. Jo aquestes eleccions he votat
demòcrata i soc votant americà, tinc el passaport
americà, m 'he nacionalitzat i he votat. Jo sí
que puc votar i he votat demòcrata, però me l
'has tapat. Perquè les barbaritats amb temes
de gènere, per exemple, que fan el... Partit
Demòcrata, a mi se'm marissen els pèls. El que
passa és que jo, per principis, no puc votar
en l 'argument aquest, però a part d 'això, he
hagut de votar amb l 'estepat, perquè et fan
comprar tot a l 'idiari. Això no m 'agrada. Però
el sistema de partits és aquest, vull dir, clar,
el pensament individual... Mira, mai conformaràs
amb un partit, idealment, saps? No, però aquest
és el problema. El problema és que la gent conforma
amb l 'ideari dels partits. Que et fan triar
el producte sencer. És a dir, tu, per exemple,
jo què sé, puc creure que una persona sigui pro
-reduir a l 'Estat, per una banda, i menys intervencionisme,
però, en canvi, que, a nivell social, jo què
sé, estigui en contra de... o a favor dels matrimonis
gais, per exemple. I dius, hòstia, merda, aquest
ideari no em cap enlloc, no? Clar, no puc votar
en una cosa i l 'altra, perquè resulta que el
mateix partit que ho... promou, diu que les dues
coses són incompatibles. Clar, jo no puc anar
i dir política social, poso el vot blau, i política
econòmica, poso el vot vermell. No puc fer això.
Mira, jo vaig començar a escriure un llibre que
es titula, que òbviament està a les bassaroles,
però vaig començar, que té títol, això sí, que
es diu Si jo fos president. I és un decàleg de
principis de moltes coses, no? Molts temes econòmics,
socials... Tu t 'has posat de president, eh?
Això sí que ho tens. Sí, sí, sí. Pobrets. Això
ve al final. Ah, val, val. El tema és... Una
de les primeres coses que jo faria si jo fos
president és canviar la llei de partits. O sigui,
una grandíssima part del problema que tenim en
aquest país, i suposo que en molts d 'Europa,
és el sistema partidocràtic que tenim. Estem
utilitzant una eina de fa 200 anys, en l 'any
2025. No fan falta els partits polítics, són
una nosa. Perquè són màquines de corrupció. Primer...
intel·lectual, després moral i acaba sent econòmica,
en el pitjor dels casos. O sigui, jo, que he
sigut un... sóc l 'actor de l 'avantguàrdia i
he seguit, per exemple, vaig donar noms, un exemple
que em fareix personalment, jo era seguidor de
les columnes del Francesc Marc Álvaro. Val. Persona
equànim, recta, sempre deia el que pensava, però
a vegades estava d 'acord, a vegades no, però...
Molt bé. No em matis, eh? El meu pare... Ho sé,
perquè al meu pare li agrada molt, també. O li
agradava molt, vaja. M 'agradava molt. Fa temps
que no el menciona. No, clar, perquè ja ha deixat
d 'escriure, perquè ara està a Esquerra Republicana,
està de parlamentari al Congrés. Li he sentit
dir unes bajanades que dic això tu no ho haguessis
posat en un article de La Vanguardia. O sigui,
la corrupció intel·lectual, o sigui, el partit
et fa dir coses o t 'imbueix que el camí, el
bé comú aquest... Aquest és el nostre discurs
i, per tant, tu has d 'entrar dintre d 'aquest
tubo, és el que corromp les idees discrepants
que a mi m 'agraden. No pot ser que hagis de
votar al Partit Demòcrata i que t 'hagis de casar
amb algunes idees absolutament guoc que són nefastes
per la criança i per la sexualitat dels nens,
per exemple. I, en canvi, jo no puc votar un
senyor que és com el senyor Trump. Jo veig que
hi ha un dia, una miqueta per tancar aquest capítol
de política, perquè també volia... Almenys que
el Marc parli d 'energia, que li agrada molt,
fa 6 anys Corner, ara en parlarem. I jo tinc
la meva secció de hot takes dels Estats Units,
que avui debatrem tu. Que potser fila millor
amb això i després avui farem l 'ordre al revés.
Però sempre he trobat que... La polarització
que tenim aquí té un problema molt greu, en tant
que l 'esquerra es va autoeliminant, perquè diuen,
votaria aquest, però no perquè estan a favor
de tal cosa, aquests tampoc perquè estan a favor
de tal cosa, i al final no acabes votant a ningú,
perquè diuen, tinc principis, per tant m 'autoelimino
dels partits, i com a molt, com a molt, només
votaré un partit que estigui d 'acord amb el
99 % de les coses que diuen, val? però fins i
tot hi ha gent que, molt, molt, de la CUP, per
exemple, del meu entorn, que diuen, és que al
final no ens he votat perquè hi ha un sector
de la CUP que està a favor de la legalització
de prostitució. Dic, però si tota la resta estàs
a favor d 'això, no? Però només per aquest t
'has autoalimentat. En canvi, la dreta és, ah,
estàs a favor dels toros, voto, saps? I ja està.
Vull dir que al final redueix molt això i crec
que és un problema a nivell de... a nivell de
societat. És cert que l 'esquerra és més autoexigent
que la dreta, és més hipòcrita la dreta, sí.
I als Estats Units passa igual, eh? Està a favor
de Bitcoin, ja està, doncs voto a Trump, no?
A l 'interès, a l 'interès. Ostres, no sé, és
una cosa que em té bastant fascinat. Doncs, si
us sembla, passem primer a la meva secció, si
podem, tirem la intro. Bueno, tinc una sèrie
de hot takes que ja que estàvem ara parlant d
'Estats Units, clar, jo porto des del 2013 anar
als Estats Units. I m 'he hagut de menjar molt,
bullshit, de gent que té unes opinions infundades,
o per exemple, quan vaig anar a viure a Alemanya,
tota la meva família em deia, ui, és caríssim,
Alemanya, ho di allà, no podràs fer res, no sé
què, vas al supermercat i tot és molt més barat.
Però saps aquests rumors que van boca a orella,
boca a orella, mai, realment ningú s 'ha parat
a contrastar -los, són... fotudament falsos,
no? El dels esquimals. El dels esquimals, o el
Boiling Frog, que hem parlat alguna vegada, no?
I llavors, jo allà m 'he trobat que moltes de
les coses que es diuen des d 'aquí són completament
falses. Vull saber la teva opinió, com a persona
que hi ha viscut 14 anys, i per tant, de manera
continuada, no com jo, que he anat a fer una
miqueta el turista, i la gent es pensa que hi
ha viscut als Estats Units, però no és veritat,
val? Hot take número 1. Allà la gent diu que
treballa fins des i nits, i ara està de moda
el 996, estan intentant importar la cultura xinesa
de 9 del matí a 9 del vespre, 6 dies a la setmana,
però jo el que em vaig trobar a Silicon Valley
és que la gent al migdia del divendres se 'n
va a Tahoe tot el cap de setmana. I els que treballen
de nit i dormen a l 'ofici, no sé què, són 4
penjats. Sí o no? Verdadera o falsa? Absolutament
veritat que allí es treballa 9 to 5. Però és
un nine -to -five, no un nine -to -nine. No,
no, un nine -to -nine ni de conya. O sigui, fan
horari de funcionari, també. Sí, anem a veure.
És veritat que deu haver -hi start -ups, com
les hi ha aquí, que treballen moltes hores. El
corporate America, per exemple, per definir trams,
el corporate America és de 9 a 5, de 9 a 6. Però
per què? Allí se sopa a les 6 i mitja, senyors.
És impossible treballar nine -to -nine si tu
sopes a les 6 i mitja amb la família. Punto.
Jo he sopat dies a les 6 i mitja, amb les meves
filles. Perquè, clar, allà es dinen a les 12.
Això de dinar a les 3 és una aberració. Nosaltres
sí que podem permetre 'ns el luxe de fer 9 to
9, perquè, clar, si dinem a les 3, et queda energia
al cos. Si tu dines a les 12, no pots arribar
a les 9 amb garanties. Llavors, no, en aquest
cas seria fals. No es treballa 9 to 9, es treballa
de 9 a 5, perquè la gent fot el camp. I bé està,
si has treballat... Ara, és cert que a les 12,
amb mitja horeta... Això sí, van per feina. Van
per feina. I la meitat de les vegades... que
he dinat jo allí, he dinat amb una amanida en
el meu despatx contestant o tenint reunions mentre
tots dos estàvem menjant. És molt més executiu
en aquest aspecte. Molt més performant. Estic
parlant del que jo conec, o sigui, en el meu
entorn. El que puc apuntar, experiència personal
de treballar per una empresa americana, o almenys
que té la majoria dels treballadors als Estats
Units, és que els costa de creure la quantitat
de festius que tenim. Aquest punt els hi xoca
bastant. Això és avarrant. Mira, aquest no el
tinc, però podria ser un bònus. És a dir, allà
es queixen del nombre de vacances que tenim aquí,
però després... dies personals, dies de no sé
què, dies de no sé quantos, dies d 'empresa,
tal, tal, tal, jo també em trobo que acaben no
treballant bastant. No, no, no és veritat. El
número de vacances que tens allí... Sí, tens
cinc a l 'any o alguna cosa així. Però després
he vist que tens deu per això, deu per allò,
no? No, aviam, anem a veure. Hi ha menys ponts,
hi ha menys ponts. Està el President's Day, saps?
El tenen diferents dies. El Memorial, el tenen
varios. Primer de tot, el concepte pont no existeix.
Perquè totes les vacances són... en dilluns,
o són un dia concret, excepte el 4th of July,
que es va movent, perquè és un dia, és un número,
les festes són el primer dilluns de no sé què,
el primer dijous de no sé quantos, però el concepte
pont no el treballa. Ens agrada tant retorçar
les metàfores que tenim l 'aquaducte, però com
que ells no van tenir romans, no ho van veure,
això. i tenen 15 dies de vacances. Jo, per exemple,
quan vaig entrar a treballar al Corporate America,
si m 'han dit que vaig estar allí gairebé 3 anys,
el contracte que he de signar és un contracte
especial que es diu que hi ha molta gent que
el té, en el Corporate America la majoria de
gent el té així, que és un contracte pel qual
tu no tens vacances. O sigui, jo no tenia vacances.
Ara, jo pactava amb el meu jefe, escolta, aquesta
setmana me 'n vaig, o aquests 15 dies me 'n vaig,
i si el meu jefe em deia que sí... Ja. Menys
supervisat, t 'autogestiones. T 'autogestiones.
I quina és la gràcia d 'això? I dius, bon, i
quin és el sentit d 'això? Si demà em fan fora,
perquè tu saps que els contractes són at will,
o sigui, demano que el que vinguis, és una frase
que hem vist a les pel·lícules, això succeeix.
Amb la capseta aquella. Amb la capseta, no, ja
t 'esperen a baix, a la recepció, cal que entris,
la teva targeta no funcionarà. Això funciona.
No t 'han de pagar vacances. El finiquito és
un concepte que explota el cap. Ja no vens, et
pago el que has treballat fins avui, avui que
és dia 11, et pago els 11 dies perquè... És que
tengo tres semanas de vacaciones acumul... No
les has fet? So sorry. So sorry. Hot take número
3, si comptem aquest entremig, és tothom té temps
per fer un cafè amb tu? Veritat. Però... que
no sé com es diu en català. Sí, però no és el
cafè d 'una hora. Allà em deien, tu li pots tirar
un e -mail a tothom i tothom tindrà una estona
per reunir -se amb tu. Però he rebut Google Calendar
Invites de set minuts. Ve la persona i t 'està
mirant el mòbil i diu, com et puc ajudar? I a
la que no d 'allò, fot el camp. Jo crec que és
per treure's de sobre i passar a la següent cosa.
Anem a veure. Una de les coses que aprens als
Estats Units és que el... tio més tirat, assegut
al teu costat fent gatzara, que a mi m 'ha passat
això, i resulta que en aquell moment venen els
focus i diuen aquest acaba d 'aixecar 22 milions
de dòlars, no sé què. O sigui, tu no saps qui
és el tio perquè les vestimentes allí, la vestimenta
que portem ara és una mica heredat del que ha
vingut d 'allí, no és significatiu de res. Què
vol dir? Com que jo no sé... de qui ets amic,
a qui coneixes, d 'on vens i què has fet o què
has tingut, jo et donaré l 'oportunitat que em
convenci. No com a Espanya, que ja sabem, si
no ets amic meu. Mira els cognoms, ja sé que
no ets. Si no és compost. Allí això no importa
absolutament. Tu tens cinc minuts de... possibilitat
d 'explicar i d 'engrescar en el senyor o senyora
aquest, que et digui, ah, doncs sí, et puc ajudar,
o et vull ajudar. Això passa molt. A mi m 'ha
passat. T 'han pogut ajudar? Si tu has tingut
algun cas aquest del paid forward típic que tenen
ells d 'ajuda cap endavant. Absolutament. I la
veritat és que el concepte aquest de la pel·lícula,
del paid forward, ho fas no perquè vulguis una
cosa immediata, sinó... perquè vol dir que algú
m 'ajudarà, això és una cosa que està relada
a la cultura. És fantàstic, això és fantàstic.
Allí és molt normal donar. Organitzar, anar a
sopars benèfics i tal, és una constant. Jo ho
veig molt, tinc molts amics allà, de tots aquests,
des del 2013, fa 12 anys que hi vaig. Malauradament...
Cada dos per tres rebo e -mails de... Ui, tal
persona ara té un càncer, ha tingut un accident,
no sé quants, i estem fent un fan race, no? Que
dius, bueno, pel tema de no tenir una sanitat
pública, doncs entres en la roda de hamster aquesta
de... Depèn de donacions. Què passa? Que això
crea un cert classisme de dir... Sí, si tens
la sort que tens una bona xarxa, ho aconseguiràs,
però si no, estàs cardadíssim. Això és una de
les coses dolentes dels Estats Units, eh? Exacte,
exacte. De fet, és el següent hot take, no? Allà
es fan milionaris a cada minut. És una d 'aquelles
coses que, si és veritat, però en zones molt
concretes, amb un cost molt elevat per la societat,
però Estats Units, malauradament, es divideix
en dos pols, que són pols intensos econòmics,
polítics i d 'innovació. I el que ells els diuen
de manera despectiva, els flyover states, que
són els estats als quals només els passes per
sobre, els voles per sobre, perquè són absolutament
irrellevants a nivell de tota la resta de coses.
Aleshores, clar, aquests tenen poca pala en el
dia a dia, perquè tot passa o a Nova York o a
Boston o a Los Angeles. Abans que contestis,
m 'ha fet gràcia que mencions aquest... tema
així, i no diré que és cliché com ho has posat,
però més o menys perquè hi ha... Sí, una mica
és cliché. Hi ha un llibre que es diu El milionari
a la següent porta, una cosa així, no ho vull
dir en anglès perquè ho destrossaré la paraula,
o sigui, és així, més o menys, El milionari a
la porta del costat. Exacte, Nextdoor. On bàsicament
el que fa és que es mitifica... Tot el que acabes
de dir, no? La tesi del llibre és desmitificar
aquesta idea que el milionari, i clar, evidentment
el llibre és americà, i per tant és el milionari
americà, és més el carnisser que ha estat acumulant
una miqueta de capital en una vida més, diguem,
austera, i ha fotut els diners en un fons indexat,
i aquest és el milionari que és més comú en el
territori americà... Que però és milionari d
'un milió. No de molts, no és multimilionari.
Correcte, és milionari d 'un, però, bueno, que
està prou bé. Aquí ser milionari me doy un canto
en los dientes de cero. Als Estats Units ser
milionari és relativament més senzilla en aquest
sentit. Multimilionari és la diferència. Bon
punt, bon punt. Sí, és a dir, no és un milionari
tipus... A veure, com et diries? O sigui, més
notori com... A veure, és que no sé amb el cap
José Lías ara mateix, no sé per què. Una persona
com molt notòria, no? És a dir, que està molt
en els mitjans, però ja veus, no? Tothom l 'identifica
com aquella persona que té diners, no? O es fa
alguna cosa, aquell... En canvi, no ho sé. Si
veus aquí un empresari que té 10 carnisseries...
Però aquí hi ha un concepte. Nosaltres som catòlics
de cultura, no religiosos. Jo no ho soc. Tenir
diners és pecat. Tenir diners és pecat. És el
que comentàvem abans del sostre. Aquí es criminalitza...
Els protestants tenir diners és deute premiat.
I exhibir -ho encara és pitjor. Aquí no hem tingut
tecnologia. Ells ens porten 50 o 70 anys de...
No, no tants. Hi ha un altre tema que crec que
és molt important i és tenim un problema i Draghi
l 'altre dia va donar la solució i jo estic a
favor fa molts anys. El problema no és si Catalunya
és independent o no, el problema és si Europa
existeix d 'una puta vegada o no. Necessitem
Europa, els Estats Units d 'Europa. Això és el
que necessitem. Per què? Necessitem un mercat
comú de debò. una legislació més homogènia que
no pas ara. Necessitem dinamisme en aquest aspecte.
Ells tenen una sola llengua per tot el territori.
Nosaltres hauríem d 'adoptar una llengua comú...
El català. Bueno, no fa falta. Està molt bé que
sigui regional, però no, l 'anglès, a mi m 'és
igual, l 'anglès, el francès, que agafin un i
que aquest sigui la llengua franca de tota Europa
i que la legislació sigui més homogènia i sobretot
a nivell fiscal. Aleshores començarem a córrer
molt més. amb marges, com Califòrnia no és el
mateix que Nevada però aquestes petites diferències
estan regulades i contemplades dintre d 'un marc
comú perquè si no allà ho tenen molt bé, és un
sol mercat tu pots tenir una peta companyia una
trilionària i no sortir d 'Estats Units. Nosaltres,
aquí, el primer que et pregunten qualsevol fons
d 'inversió és i tus planes d 'expansió, perquè,
clar, a la que surts de gratallops, se t 'ha
acabat el mercat. A veure, jo comparteixo el
somni, però... Veig la complexitat. Jo penso
que una persona de Montana s 'assembla més a
un de Nevada que jo a un finlandès. Penso que
acollir totes aquestes realitats aquí... A més,
hi ha molts egos, perquè hi ha molta història
enrere. Molts anys lluitant. Exacte. Allà ho
han fet un cop. Fa 80 anys ens estaven matant.
Allà tenen una religió, hi ha moltes més coses.
És complex, sí. Tenen un avantatge competitiu
molt important. en aquest aspecte. I l 'últim
hot take, que crec que també té a veure amb el
tema religiós, i segurament m 'ho trobes per
aquí, que és allà fallar no estigmatitza. Diuen
que no estigmatitza. Jo crec que aquí hi ha un
component classista bastant clar, perquè tens
el viatge de confirmació o de supervivència de
dir, no, clar, mira aquest va fallar i no sé
què, i va deixar el col·le i tal, però hi ha
gent, molta més gent en risc d 'exclusió social
als Estats Units que a Europa, i que aquests
no es poden permetre el risc de, vaig a ser un
emprenedor. És que, Jo crec que el problema és
que està mal definit. És ok fallar si ets emprenedor,
si ets un wasp, si ets una persona que ha emprès
i ha fallat. Està ben vist. El problema és que
hi ha moltes maneres de fallar. Tu pots fallar
socialment, pots caure en drogues, pots caure
en alcohol. Això es perdona molt menys que no
pas aquí. Tenim una pregunta del nostre convidat
anterior i farem ja, com diuen ells, un segway.
perquè el Marc pugui fer les seves preguntes,
però comencem amb la del convidat. A veure, doncs
jo li preguntaria al Roger, basat en la seva
experiència emprenedora internacional, quina
política creu que s 'hauria de seguir a Catalunya
per construir empreses grans, potents, i que
mantinguessin el control, el centre de decisió
i el poder a Catalunya i que no acabessin venudes
o a mans de fons estrangers. És el Xavi de Parlem,
per si no te n 'havies adonat. Sí, sí. Vaig fer
una pregunta intel·ligent. Vaig seguir el podcast.
Anem a veure. No és una sola cosa, són diverses
coses. Clar, l 'òbvia és el finançament. Tenim
un problema de finançament. La capacitat de finançació...
És important. Segon, el risc. Culturalment som
molt més aversos al risc. D 'on venen els diners?
Venen més d 'una orientació bancària que d 'una
orientació empreneduril. Necessitem molts...
Com es diu aquest, el noi de... El José Elías.
El José Elías, que està fent moltes empreses,
necessitem molts de José Elías. Necessitem molts.
No, és cert. Com a emprenedor. Com a emprenedor,
clar. No, no, jo ara no entro en disquisicions.
Hi ha gent que li agrada el Bill Gates i gent
que no li agrada. A més, necessitem Bill Gates,
per posar un altre nom. Necessitem molts Bill
Gates. Quan en tinguem molts, serà estàndard,
serà ok, i aquests podran agafar i fer grans
inversions, etcètera. No comprar pisos, sinó
invertir en risc. La segona cosa és tecnologia.
O sigui, totes les societats han prosperat a
cavall de la tecnologia. La roda, el gra, el
conreu, el vapor, no sé quantos. Hem de seguir
invertint en tecnologia molt més. I la tercera
cosa, que això és una de les coses que estava
en aquesta cosa que estic escrivint, és la transferència
tecnològica. Tenim un problema amb les universitats.
Els nostres professors viuen en el món de l 'al·lelant.
No saben transferir tecnologia. I tenen programes
de transferència. No en sabem. I les companyies
no es fien. I aleshores aquí hi ha un divide.
Tenim molt bons investigadors, invertim molts
diners en investigar, però això no arriba. I
què fan els investigadors? Un cop els hem format,
hem invertit i els hem... Marxem. A utilitzar
tot aquest know -how que hem invertit amb ells
i marxen fora, deies, contestant en el capellà.
Invertir en aquesta gent, invertir en els medis
i, sobretot, invertir i facilitar que les empreses
inverteixin en aquesta gent perquè aquesta tecnologia
no marxi, perquè es pugui implementar, perquè
no en sabem d 'implementar -la. I sense ànim
de dinamitar la meva secció, però m 'interessa
molt aquest punt. Has mencionat els tres punts.
El primer m 'ha semblat graciós perquè... Anem
a dir que en aquesta sala tots hauríem d 'estar
en aquest ambient pro -negocis i ens hauríem
de recolzar nosaltres, encara que no tinguem
simpaties. I mira, just has mencionat el José
Elias, que ha dit que hauria de ser al nostre
camp, i s 'han escoltat rialles, i està bé, però
veus? Si entre nosaltres no ens posem d 'acord,
com has de tirar endavant aquest punt? Tenim
el problema, i això crec que és molt... o catòlic,
que l 'èxit professional l 'equiparem a l 'èxit
personal. Són dues coses diferents, absolutament.
O sigui, hi ha una expressió que el Taleb, crec
que va crear ell, que era aquest de un litret
yet an idiot, no? Crec que... L -Y -I, alguna
cosa així, és el concepte aquest. Sí, quan explicava
el nero i l 'altre. Sí, sí. Tu pots tenir un
PhD i ser un cretí integral, o pots tenir molts
diners i ser un cretí integral. Les dues coses
són independents. O pots ser un escombrariaire
i ser una bellíssima persona, i un tio d 'èxit
personal. No ho hem entès, saps? I aquí va el
punt. És bon punt, no ve relacionat amb això.
És veritat que contraposa dos personatges diferents
que tenen talents en espais molt complementaris.
I hi ha una tercera cosa. Em jugo un pèsol que
aquest senyor té dues personalitats. La pública
i la privada. I moltes vegades ho fusionem tot.
Marc, no donaràs... Bé, encara tenim cinc minuts.
Vull dir, podem tirar el tall i parlem de Bàtium,
perquè al final també volem saber en què estàs
ficat, així que si li vols tirar la... Sí, a
veure, mira, simplement et tiro la pilota. A
mi és que em feia il·lusió, perquè l 'Àlex sap
que soc molt fan de l 'energia. És una pena que
no hagués vingut de l 'episodi... De quina energia?
Del sector energètic, en general. Va ser una
pena que no vinguessis, vam gravar aquí el dia
després de l 'apagada. No tenim l 'intro del
Marc. Això és per parlar d 'energia. És el món
d 'en Bigman. És el millor que m 'ha donat. Jo
no ho vaig triar, eh? Ok. I haguessis hagut de
fer... Va ser com el moment que... Una anècdota
curiosa. El dia... 15 de març, crec que era,
estava a Montdragón donant una xerrada amb un...
amb un evento de Montdragón i hi havia unes 200
persones allà. I, clar, em dedico el que em dedico
i vaig dir, bueno, l 'any 2023 va haver -hi quasi
quatre pegades, quasi, quasi, vam estar a punt
del blackout de quatre vegades i vaig pronosticar
que aquest any hi hauria... hi hauria un. I el
que vaig treure de l 'audiència van ser rialles.
Ha, ha, ha, ha. el dia 15 o 17, no sé com va
ser, d 'abril, va passar la pagada. Tenim un
problema gros, en general, al món i a Europa
especialment, amb el tema de l 'energia. Ho tenim
molt mal muntat. Per la inestabilitat de... Per
diversos motius. La primera és... Jo estic d
'acord. No podem... de prendre de la nuclear,
crec que la nuclear és dolenta, i si et dono
dues dades per què crec que és dolenta, aleshores
ens hem tirat a la renovable, perquè necessitem
créixer molt, i les centrals nuclears no només
són molt cares, sinó que, a més a més, són molt
lentes de construir, i, per tant, estem anant
a les renovables. Les renovables són un model
absolutament distribuït, el seu model distribuït
i ser filles de son pare i de sa mare, que succeeix
que, a més a més, són intermitents, perquè, clar...
per la nit el sol segueix cremant, però no el
veiem, amb la qual cosa necessites fonts alternatives.
Com que hem invertit molt en el seu moment, vam
invertir molt en cicles combinats, i això també
està malament perquè contamina, doncs estem curts.
Avui mateix, crec que era avui, a la Vanguardia
sortia que 9 de cada 10 projectes es paren perquè
no hi ha prou energia. 9 de cada 10 projectes.
Ens falta molta generació d 'energia. i només
pot ser eòlica i solar, principalment, i una
mica d 'hidràulica, el que passa és que també
és molt cara i vol temps. I, per tant, aquesta
inestabilitat per nosaltres és una oportunitat,
perquè l 'única manera, i ho va dir l 'altre
dia l 'Elon Musk, no som conscients de la importància
que tindran les bateries en els propers 30 anys,
perquè és l 'única font que ens permet, de forma
ecològica, de forma sostenible... aprofitar l
'energia que ve del reactor de fusió que tenim
8 minuts d 'aquí. Allà dalt, sí. I ara sí podem
parlar de què fa Bàtium, no? Perquè és que, si
no, ens queden dos minuts i diré... No, és molt
fàcil. Bàtium hem parit una... que no està basada
en el liti, o sigui, fabriquem cel·les, totes
les cel·les de totes les bateries que teniu vosaltres,
els vostres dispositius, estan fabricades a Xina,
totes. Els que teniu cotxes Tesla, també les
bateries són de BYD o de Cattle, però no són
europees, per dir -ho així. Ningú fabrica realment
amb gran volum bateries de liti, perquè són molt
cares i tenen alguns problemes, per exemple,
de seguretat, sobretot de seguretat, és el més
important. Nosaltres què hem fet? Hem parit una...
que no està destinada a substituir el liti, sinó
està destinada a complementar el liti. Què vol
dir això? Nosaltres hem fet una bateria superràpida,
de molt alta potència, que serveix per arreglar
els problemes de la xarxa elèctrica. Quin és
el ió que va dintre, en lloc del liti? Són nanopartícules,
nanotubs de carboni, carboni i ions de sodi,
i algunes merdes més. Però el resum és aquest.
és una tecnologia totalment nova com que tothom
està tan centrat en el liti nosaltres hem tingut
temps d 'anar perfeccionant jo he entrat fa relativament
poc però com a inversor i ara com a CEO de la
companyia però portant ja 8 anys treballant amb
això no és flot un dia no ens queda més temps
Tira la pregunta, l 'Alegia ens tira. Sí, diu
que sí. Tens també una o dues preguntes més.
No, a mi m 'encorgia això, perquè a la pàgina
web us heu dit que no treballava amb liti, per
tant, tenia molta curiositat per saber quin era
el lloc que quedava al mig, que bàsicament...
Això els t 'ho explico, després t 'atmato i ja
està, no passa res. Després entrem... Clar, la
pregunta és el cost, no?, és a dir... És l 'altra
gràcia. Fabricar una bateria de liti és hipercar.
O sigui, per què no els fabriquem aquí? Per exemple,
ara crec que és BYD, està muntant una fàbrica
a l 'Aragó. S 'emporta els seus xinesos, perquè
aquí no tenim el know -how. Les màquines són
xineses, el personal és xinès, perquè no en sabem.
No, la pregunta era més, no et fa por que tota
la indústria es mogui en una mateixa direcció
que el que fa, és baixar els costos d 'aquell
sistema productiu i intentar apostar pel... ser
com contra... És que jo no estic competint amb
el liti, aquesta és la diferència. Jo estic atacant
un mercat que avui és Blue Ocean, que no està
ben cobert, perquè l 'electrònica d 'alta potència
no és ideal per les bateries de liti. Però la
teva idea és la de col·locar les bateries al
costat de la generació per poder generar aquesta
inèrcia virtual, no? Correcte. Correcte, a les
benzineres, al costat dels parcs solars, al costat
dels parcs eòlics, a sota terra a Barcelona,
per poder carregar en puntes o compensar puntes
de quan el camp del Barça engega la lluminària,
s 'ha d 'apagar alguna cosa perquè no dona. Llavors,
per exemple, podríem posar -ho nosaltres amb
bateries allà sota. Sí, hi ha moltes utilitats
d 'alta potència, no de grans períodes llargs,
que el millor que hi ha és la hidràulica, perquè
pot estar tota la nit allò buidat. Les bateries
d 'alta potència, que són les nostres, ocupen
aquest espai, que no és un espai natural per
les de l 'IT. I estàs trobant el talent a Catalunya?
Talent no ens en falta. El problema no és el
talent. Tenim un talent de l 'hòstia. Tenim uns
professors boníssims en part teòrica. Tenim el
gap de l 'aplicabilitat. Quan dic que viuen en
el món de l 'Alan, és que viuen en el món del...
de la ciència, no viuen en el món de la ciència
aplicada, i les companyies no compren ciència
aplicada, amb la qual cosa tenim un gap, que
és el que hi ha que solucionar, el gap de l 'aplicabilitat
de la ciència. Ara sí que hauríem d 'anar tallant.
De fet, això que comentes des del món de la recerca
sempre es veu com és superdolent, és el dimoni
als negocis. Jo crec que és un dels mals que
tenim en el tema de transparència tecnològica.
Com podem fer per ajudar -te tu i a Batium des
de la comunitat de Foca Terra? Ara nosaltres
estem solucionant un problema gran que tenim,
però hi ha talent, i aquí sí que hi ha empreses
a prop. d 'electrònica d 'alta potència. Nosaltres
som molt bons fabricant la química, per dir -ho
així, i nosaltres no fabricarem, perquè no és
el nostre core, l 'electrònica, i ara estem negociant
amb diferents companyies i buscant diferents
companyies perquè ens fabriquin aquests convertidors
que ens permetin fer realitat la bateria. Roger,
moltes gràcies. Un plaer.