No, no, perquè no estic treballant, tio. Estic
allà... Està el meu fillet i la meva senyora
dona amb la qual estàvem jugant al Catan en la
Switch. El teu fill ja sap jugar al Catan, ja?
No, no, no. Poc li falta, eh? No li falta molt.
Home, necessitem un tercer jugador perquè jugar
dos és una miqueta avorrit. Mai he jugat al Catan.
El vull comprar per inculcar -lo en les rutines
familiars, però... Tinc molt rebuig. Et convidaríem
a jugar que tant, però saps que normalment nosaltres
juguem després de sopar i acabem de sopar a les
10 i tu ja fa 3 hores que dorms. Estic totalment
fora de la partida aquesta. Estic jugant una
altra partida a aquella hora ja. Tu estàs jugant
una altra. Estàs en un altre pla existencial
a aquella hora. Què fem avui, tio? Avui minimalisme,
minimalisme digital, però abans vull emetre una
funció executiva. Funció executiva, eh? Sí, amb
efecte immediat. M'agrada això que fa el Trump
d'effective immediately. M'encanta aquesta
frase. A mi també. M'encanta. Saps que venen
problemes quan llegeixes effective immediately?
Vol dir que en aquell email hi ha molt de ressentiment,
saps? Sí, doncs... L'ordre executiu que tinc
és que els episodis s'han de començar a preparar
una mica més. Això de... Comencem a gravar a
les tres i mitja. Jo t'ho posposo deu minuts.
I a les 3 .38 rebo la llista de coses potencials
sobre les que podem parlar. És culpa dels dos,
eh? 100%. Més meva que teva perquè tu has sigut
qui ha iniciat almenys el tanteig. Però s'ha
acabat. Això s'ha acabat. Marc, estem en pretemporada,
tio. Estem en pretemporada. Això és com el Barça,
saps? Vull dir, aquests són una miqueta d'escalfament
encara. Ens hem de posar en forma. I al setembre
tornen ja els bons, tio. Vull dir, ara estem
jugant amb els xavals del FC, del Barça -C, contra
un equip de setena divisió holandesa i guanyarem
19 -0, com en els bons temps de Van Gaal, que
potser aleshores tu encara miraves el futbol,
però eren les millors pretemporades de la història
en aquestes que anaven a jugar amb patatals d
'Holanda. I estaven aquí al costat, no es cansaven
gaire, i veies fins i tot a Reiziger marcar gols,
i ja està. I no ara aquestes merdes que fan de
pretemporades que són només per fer calés, on
van a jugar un partit a Ecuador, un partit a
Qatar, un a Japó, un altre a Nord -Amèrica, i
acaben rebentadíssims, tio. Estranya que no es
lesionin més o que no els donin depressions de
cavall. Bueno, m'agrada aquest concepte de pretemporada
que em dóna temps per començar a preparar els
episodis i em treu una mica de pressió de sobre.
M'ha recordat molt el meu efecte Peter Pan que
tenia a la universitat quan tornava de vacances
i sempre encara deia a mi, no, encara és estiu,
encara no comencem a estudiar, encara és estiu.
I la següent cosa que sabies és que era la castanyada
i tu anaves amb el barques encara dient que és
estiu, saps? Què és l'efecte Peter Pan? El que
és l'efecte Peter Pan és que, a veure, en el
seu mode genuí és que... tu et negues a créixer.
Sí. És a dir, et negues a acceptar la realitat
que has crescut, no? I llavors et trobes, no
ho sé, amb 52 anys, borratxo per tot el súton,
el dissabte a la tarda. El suto, ni més ni menys.
Això és l'efecte Peter Pan de manual. Llavors
això es pot extrapolar a altres temes i, per
exemple, podria ser la negació d'un concepte
que és molt evident per tothom però que tu intentes
negar -ho. En el meu cas era el fet que l'estiu
s'havia acabat. I tu acabes d'estudiar, però
jo seguia pensant que encara era estiu, per tant,
tenia com aquest efecte Peter Pan. Clar, clar,
és que jo coneixia el síndrome de Peter Pan,
però l'efecte Peter Pan a la universitat, d
'anar amb barques a l'octubre no el coneixies.
Això m'ha pillat una miqueta fora de joc. No,
no, no, si simplement he intentat traslladar
el viatge aquest, o exacte, el síndrome, l'efecte,
dir -li com vulguis, a qualsevol faceta de la
vida, que tu bàsicament ets un negacionista de
la realitat. En fi, molt bé. No, no, és que jo
no el coneixia, m'ha pillat una miqueta fora
de joc, però com això, com la pretemporada. Bé,
doncs, jo el que tenia aquí una mica era comentar
com tota la merda que acumulem... Hòstia, començo
fort, eh? Tota la merda que acumulem a l'ordinador.
Jo me n'adono quan arribo a l'estiu, així com
a l'anterior episodi parlava del backlog, que
a l'estiu és la millor època per treballar.
Si no et poses grans projectes i et dediques
només, o tens el privilegi de poder dedicar -te
a netejar backlog, aquelles tasques que s'han
de fer però mai trobes el moment, aquells experiments,
allò que dius, hòstia, això ja... Bueno, tasques
que s'han de fer un cop l'any i fan nosa i
necessites aquelles 3 -4 hores de focus que no
tens durant l'any per tota aquesta voràgine
de la immediatesa en la qual estem sumits, a
l'estiu és bastant més fàcil. L'equip està
de vacances, els clients estan més tranquils
o també estan de vacances i tens generalment
menys, no voldria dir -li reunions d'estratègia,
perquè hi ha empreses que per sort no tenim el
concepte de reunions d'estratègia, però em fa
molta gràcia quan Parlo amb altres empreses molt
més petites que la nostra. Sobretot rotllo invertides
meves. És que tenim reunió d'estratègia. Penseu,
sou quatre, tio. Quina estratègia has de tenir
quan sou quatre? L'estratègia hauria de ser
sobreviure i potser fitxar una cinquena persona,
saps? Vull dir, aquesta és tota l'estratègia
que necessites. El que més és bullshit, no? I
aleshores l'estiu és un bon moment per començar
a tancar aquest tipus de coses. I generalment
això és bo també a nivell de dopamina, no? Perquè
comences a tancar tasques que tenies atascades
de feia molt de temps. i et genera una certa
satisfacció. També hi ha tasques que veus, el
que diem sempre, que ja no té sentit fer -les
perquè ja ha passat el deadline. Ai, llàstima,
potser no la puc fer. Perfecte, tasca completada.
Un altre tipus de satisfacció. A mi no em satisfà
tant com fer -la, t'he de dir. La complació
per inacció, que li deies tu. I això també passa
a títol personal. Jo me n'he adonat ara. Me
n'he adonat. que he tingut, amb el tema del
permís de paternitat, un cert sentiment de recordar
el confinament de la pandèmia, tot i que ara
salvan les distàncies, que és una cosa voluntària,
que és una cosa evidentment molt bona i tal,
però en el sentit de dir m'he aïllat completament
de tota la societat. de tot el que està passant,
a nivell ja no només tecnològic, sinó el que
està passant a la ciutat, aïllar -te de moltes
dinàmiques socials, a feines, o sortir a casa
per anar al gimnàs, el que fos. I m'he pogut
dedicar a coses que tenia endarrerides de fer
ja molt de temps. Així com durant la pandèmia
vaig aprofitar el confinament per fer coses tan
absurdes com... passar les fotos que tenia en
disc d'ús, de l'Erasmus, a Google Fotos o Apple
Fotos, vull dir, tasques que tenia acumulades
de feia 15 anys o 20 anys, les notes antigues,
anar endreçant tot aquest tipus de coses, vaig
fer moltíssimes tasques d'aquestes, perquè no
hi havia molt més que poguessis fer, doncs m
'ha passat de coses similars ara. Al final del
dia, agafo, tinc una horeta o dos que estic dedicant
-me a fer aquest tipus de coses. Vinga, vaig
a tancar site projects que tenia allà abandonats,
repositoris de GitHub que no faig servir. Logins,
porto un any, tio, eliminant logins. És impressionant
la facilitat amb la que creem comptes noves a
serveis que potser farem servir un cop o dos
i després no les tanquem, tio, les deixem abandonades
allà. A la meva... jo tinc una nota de logins,
que per sort això soc molt malalt i m'ho anoto
tot, havia començat l'any amb 532 logins i ara
me'n queden uns 200. O sigui, de comptes, de
coses tan absurdes com coses antigues, com quan
abans entraves a un fòrum nou i et creaves un
compte, o, jo què sé, en el seu moment tenia
telèfons Sony, doncs em vaig crear a Sony Connect
i a Sony Europe, jo no sé què, tenia diversos
comptes de Sony, o comptes de... d'altres coses,
no? O serveis que ja no funcionen, tio, Fotolog,
Tumblr, saps? Vull dir, aquest tipus de coses
amb Tumblr em consta que encara està viu. Però
aquest tipus de històries que dius, bueno, vols
dir que no, les teves edats segueixen pul·lulant
per allà, no? I pensar que no fem mai aquest
tipus d'auditoria, no fem, no li dediquem ni
un minut a... Ja no... a executar aquest tipus
de neteja, sinó a ser conscients de quantes coses
tenim, val? És a dir, ja no et dic fer un maricondo
de vinga, a donar -li les gràcies a tot això
i tancar -ho, sinó simplement analitzar de quantes
coses tens, no? O sigui, qui de la nostra audiència
ara mateix pugui dir de memòria quants favorits
té, val? Quants, quantes comptes creades té per
ahir? Quants... correus arxivats d'aquests,
però ja arxivats de... Ho faré més tard que tella.
Quantes tasques en backlog a títol personal té?
Quantes carpetes de to -do o backup o pendent
tens de coses acumulades de diss -dos anteriors,
de migracions dels retinadors anteriors que tens
allà per endreçar? Quants diss -dos, quants cds
tens pendents encara de fer una còpia de seguretat
i... passar -ho al servei que estiguis fent avui
en dia. I que diguis, hòstia, tinc diverses carpetes
d'aquestes que jo els poso un nom transfer,
saps? Que és d'algun distú, algun ordinador
anterior que dic, bueno, hi ha una targeta més
tard, li poso transfer, la passo i algun dia
ho miraré, saps? Hòstia, tot això, et pares a
pensar i si fessis el mateix en una casa, t'hauries
d'estar canviant de pis cada any. És dels que
m'agrada avui, sí, sí. Tenia dubtes, però veig
que sí. Mira, pensava que no venia preparat,
però nen, vinga amb els deures fets de fa 20
anys. Abans que res, t'has deixat un tipus de
tasques, perquè les que estan, les que fas, les
que deixes de fer per inacció, i després estan
les que a mi m'agrada pensar que són les tasques
del Marc Monguió, que són aquelles que no tenies
a la llista, però ho fas, llavors et crees la
tasca només per marcar -la. Jo això no ho faig.
No. Això és un no -go. No, no, jo tampoc. Per
mi això és massa. Però sé que hi ha gent que
deriva tan plaer de donar -li el botó de tasca
completa que quan veu que ha fet una cosa i no
la tenia en el to -do list, la posa i la marca
només per dir ja ho he fet. És un joc de suma
zero de merda. No aporta res, però hi ha gent
que deriva molt plaer de tot plegar. I el temps
que trigues a donar -la, o sigui, a escriure
-la, no? És que de vegades segurament és més
temps això que no pas fer -la. Però bueno, digues.
Però no pots saber el plaer que li dona el Marc,
el Marc Monguió, el plaer que li dona el completat,
aquella tasca, que abans no estava en el seu
turist. Què et anava a dir? Deies el fet de cost
de crear molt baix en aquestes tasques, cert?
I afegeixo... que l'espai que tens per omplir
és infinit, no? És a dir, tu poses l'exemple
del món real i el món real, cony, és una merda,
no? Perquè hi ha fricció i les coses s'han de
fer amb calaixos, però això acaba sent una bona
propietat perquè... Actua delimitant, no? És
a dir, et diu, escolta, fins aquí has arribat.
Aquests dies jo he estat fora de Barcelona i
és on tinc el traster. I aquí el traster és on
guardo totes les coses de l'escola, de la universitat,
els cromos, les merdes que tenia quan era petit.
I penso, Déu meu, quina quantitat de merda. Però
al final dic, és que ara estan en aquestes caixes
i més enllà d'aquí tampoc ja no creixerà. Però
clar, en l'espai digital és una guerra totalment
perduda, el minimalisme digital. Llavors... Anem
a començar pels logins. Aquesta és molt interessant.
El cost de creació és baixíssim, no? És a dir,
simplement és posar el correu, la contrassenya
o a vegades menys, és amb un botó i ja estàs
dintre. Dos noves pràctiques que tinc del 2025
per compartir. Primera pràctica és que aquest
2025 no he posat el meu correu enlloc. Sempre
he fet servir una adreça pseudònima a tot arreu
on he creat un compte. excepte si hi ha requeriments
de KYC i coses d'aquestes que, a veure, has
de ser una mica més formal, val? Doncs, a qualsevol
altre lloc que he volgut provar alguna cosa,
adreça falsa, no cal que, si tens un ordinador
o un compte a mi cloud, és a dir, no cal que
et deixis ni un euro adicional per fer -ho, hi
ha... eines que m'encantaria fer servir, però
no faig, perquè m'intento controlar. Això és
com tenir xocolata a la despensa, vull dir que
sempre en vols agafar, però t'has d'intentar
controlar per no acabar -la, doncs això és el
mateix. Jo provaria 34 .000 eines de merda, però
no ho faig perquè, si no, és un caos. Apple té
això dels mails d'iCloud i en 1 .000 eines que
ho fan, que et generen relays contra el teu correu
i jo faig servir aquests, en tinc dotzenes i
dotzenes i dotzenes i allà estan, i no em molesten,
estan bé. Segona pràctica. Comentaves els marcadors,
és a dir, els bookmarks que tens dins del navegador,
que al final acaben sent com el teu enrotador
cap a fora, cap a les coses on visites de forma
sovint. He intentat crear un superset de tres
carpetes a sobre dels meus marcadors. La primera
carpeta és una bústia d'entrada, la segona són
els marcadors estables o la meva base de marcadors,
i la tercera és l'arxiu o la porta de sortida.
Com funciona? Quan jo creo una cosa, sempre,
sempre, sempre se'm va la bústia d'entrada.
Llavors allò es queda allà la bústia d'entrada
a modo de provatura. No sé com es diu en català
aquesta idea del probation, no? És un període
de prova, probation, però sí. Sí, tens un període
de prova esperant si ets suficientment atractiva
per passar. en la carpeta formal o te'n vas
directament a l'arxiu on allà hi ha... Tot el
que està en arxiu són coses que en un futur ja
m'ocuparé d'eliminar el compte. Però com que
tinc una adreça de correu que tampoc és la meva,
realment no m'importa i sempre intento ser pseudònim.
Dic Juan Pérez, Pere Torres... Intento posar
com noms d'aquests aleatoris totalment inofensius.
He intentat posar coses genèriques i ja està
bé. Llavors això funciona molt bé perquè tu tens
com un espai mental molt clar on en la bústia
d'entrada hi tens... que estàs provant, al mig
tens els teus marcadors, que després tu pots
separar individualment, jo els tinc per carpetetes,
per coses que fan, no? Doncs eines de viatge,
eines de banca i inversió, assegurances, eines
de podcasting, el que sigui, no? De salut, d
'aprenentatge, de mídia, i ho tens tot allà dins,
i després, estant d'entens a l'arxiu, on tens
coses que ja no vas fent servir, les vas posant
allà, i un dia, de tant en tant, quan estàs avorrit,
les vas eliminant i esborrant. I aquí ve la meva...
Última pregunta sobre aquest punt i és com esborres
aquestes coses. A veure, aquesta és la mítica
merda que tu pots creure't que t'has esborrat
una compte i segurament no l'has esborrat i
segueixen estant allà les teves dades. GDPR està
molt bé, estic segur que tothom ho diu que l
'honra i segur que ho fan, però potser no, saps?
Llavors mai ho sabràs. Per tant, és allò que
ademines el teu compte, intentes tornar a entrar,
veus que no pots entrar i dius, què han fet?
L'han desactivat o l'han esborrat? No ho saps,
no ho sabràs mai. Em sap greu. Aquí hem mencionat
moltes vegades eines com aquella de... Have I Been
Pwned o... Però després hi ha algunes d'aquestes
que sempre he volgut provar, tipus Incogni. Coneixes
el concepte? No, no el conec. A veure, eines
que es dediquen de manera sistemàtica a reduir
la teva empremta digital, i amb aquest sales
pitch tan genèric que té donant, doncs què fan?
És que jo d'aquests els rebo, perquè tinc el
correu de GDPR de RSS associat també al meu per
veure els que van arribant, perquè tu quan fas
delete account nosaltres sí que ho respectem,
gràcies. I quan entres a la cua de GDPR se't
borra tot. I allà rebo molts correus. d'aquest
tipus de serveis que es fan passar per l'usuari
i demanen, sisplau, que els hi eliminis les dades.
També et donen reports sistemàtics de quins data
brokers tenen el teu correu, bla, bla, bla. Fan
aquest tipus de coses. Són com un conserge personal.
A veure, s'estan tornant com... Aquests serveis
que tenen aquest lifetime value potencial tan
alt, que t'ofereixen el 70 % de descomptes i
l'agafes durant 3 anys, els tipus les VPNs i
això, ara s'estan posant molt de moda perquè
veuen que... poden estirar molt la vida, baixant
molt el preu inicial amb aquest factor psicològic
i aquest cau dintre d'aquest d'aquest pool
de serveis és clarament una eina que entre cometes
compres de per vida De fet, sí, estava pensant
que les VPNs a nivell de... o sigui, has de tenir
una cosa molt clara per canviar de VPN perquè
és un servei tan... com dir -ho? compleix i és
difícil fer malament la seva funció. Una VPN
de pagament, eh? VPN gratuïta no... ni la consideraria.
Però una VPN de pagament, o sigui, al final el
que t'està fent és que et connecta a un altre
lloc, et dona un cert nivell de protecció i ja
està. És una commodity, com una casa, no obstant,
no penses mai a canviar -la, d'acord? En aquest
sentit. O sigui, jo, per exemple, si vaig canviar
de... Quina és la que tenia jo? O sigui, tenia
una altra i m'he canviat a... Tenia Express,
em sembla que es deia Express, Vivian, i ara
tinc Nord. Per una senzilla raó, la d'Express,
em sembla que l'havia contractat a títol d'empresa
per fer -la servir, perquè jo al final viatjo
força o treballo molt de cafeteries i tot això,
evidentment necessites, però des que tinc Revolut,
mentre gratuït Nord, VPN, em sembla una tonteria,
vull dir, no ens ve de 5 euros al mes o 15 euros
al mes, no sé com pagar per Express, però és
una d'aquelles coses d'exercici de neteja digital.
El més normal hauria estat aquella la tinc per
feina i l'altra la tinc a títol personal, saps?
I ja està, i tinc les dues per poder separar.
La realitat seria que acabes fent servir -ne
una. Aleshores, quin sentit té tenir -ne dues?
No té molt de sentit, a més que siguis un fricazo
a nivell de privacitat, però acabes generant
molta més empremta digital. Jo sí que he vist
els serveis aquests que mencionaves, no conec
aquest en concret, però sí que me'ls han recomanat.
No sé fins a quin punt són el típic servei que
sembla que funciona molt bé des de fora, però
un cop el tens, els edge cases et maten, val?
És a dir, et funcionarà per les coses més grans,
digue -li sí, per donar -te... O sigui, tot això
entenc que funciona... Aquests deuen ser una
integració per correu i tal, deu tenir certs
automatismes, o amb... Ara se'ls hi diuen agents,
però els daemons de tota la vida, no? Envia un
correu, si te'l contesten, doncs fes això, fes
l'altre, ves fent recordatoris... segur que
també deuen tenir algunes certes integracions
perquè puguin fer login per tu a l'aplicació
i donar -te de baixa de manera automàtica, que
al final també és una cosa que pots arribar a
fer tu, no li veig massa tipus de valor si tu
ja ets una persona conscienciada amb això. Si
no vols perdre temps, però vols fer -ho, que
és un altre subsector de la societat, si persona
conscienciada, però no tan hardcore. com potser
jo, que sóc d'aquests malalts que va a buscar,
ostres, plataforma mysongbook .com, que em vaig
donar d'alta el 2007, quan estava aprenent a
tocar la guitarra i entro i veig que encara està
actiu, saps? Vinga, i faig un recuperar contrassenya
perquè he d'anar a mirar si realment no s'ha
esborrat el compte ja perquè ells esborren els
comptes inactius, saps? Ho intento per activa
i per passiva i si al final veig que no puc tancar
el compte perquè ja no existeix, doncs ho deixo
estar i ja passo a la següent. Però per la gent
que és més còmoda en aquest sentit, són un bon
servei. Però estic segur que és el típic servei
que funciona en un 70 % dels casos i els altres
30 te'ls has de seguir menjant tu i t'acaben
a compensar i dius, joder, per què he pagat?
M'ha servit per aquest 70 % però igualment he
hagut d'invertir molt de temps en aquests altres.
Ho dic des del desconeixement, jo ara mateix
no pagaria per això, perquè jo, com que ja tinc
la tasca de cada mes anar eliminant 10 comptes,
i al final, també per donar una miqueta més de
certs algoritmes, certs workflows que faig servir
jo, com tu has dit, el de l'inbox, les carpetes,
això, i després un outbox, en aquest sentit,
de coses que has d'eliminar. Jo, per exemple,
pels logins, tinc una tasca recurrent al Todoist,
que és cada 10 mesos eliminar 10 logins, saps?
Vull dir, sigui quin sigui. I amb això ho he
fet amb tot, porto un any o un any i mig que
em vaig crear una sèrie de tasques recurrents
i cada dia, per exemple, tinc a eliminar 5 ítems.
5 ítems poden ser contactes, de l'agenda de
contactes, poden ser e -mails antics, poden ser
tasques d'aquestes que ja no faràs mai més,
poden ser bookmarks, poden ser arxius, moltes
vegades arxius, saps? Entrar a una carpeta, elimino
5 arxius i ja ho, ja està. Sembla que no, però
quan ho fas cada dia, al final de l'any has
fet molta neteja. perquè no sé fer de cap 5x365,
però la veritat és que acabes eliminant moltes
coses. Però, per exemple, els àlbums de Facebook,
no? Hòstia, abans es pujaven totes les fotos
a Facebook, doncs allà també tinc, cada setmana
tinc esborrar un àlbum de Facebook i pujar -me
l'Apple Photos, no?, per centralitzar, perquè,
clar, tinc fotos repartides entre discos antics
segons l'època de la vida, no?, del que era
pre -xarxes socials, estan en... ja no dius tu,
sinó que està en una carpeta d'aquestes transfer
que he mencionat abans, de 2009, no, perdó, des
de càmeres digitals a 2009, que són aquelles
que es van fer, com dir -ho, preces socials,
però hi va haver càmeres digitals, aquestes potser
sí que ja van ser pujades a Facebook a posteriori,
d'acord? Aleshores, aquestes les tinc allà.
Però després, ja que em vaig comprar un Android,
aquelles, les que feia amb l'Android, es pujaven
a Google Fotos. Per tant, també tinc un repositori
de fotos de fins al 2016 que estan totes allà.
I a partir del 2016 les tinc a l'Apple Fotos,
perquè des d'aleshores tinc un iPhone, no? I
això encara porto dos anys. unificant les fotos.
També veig que vaig fent algunes coses cada setmana,
algunes coses cada mes. És lent, però jo sé que
al final d'un parell d'anys potser ja ho tindré
tot fet. Els àlbums de Facebook he eliminat gairebé
tots, em queda només un terç dels originals.
Les altres coses, mira, els favorits, per exemple,
que tu has mencionat, jo el que vaig fer va ser
una altra cosa que era limitar a només un nivell
de profunditat. Jo em vaig posar unes carpetes
a la barra de la Bookmarks Bar. I vaig dir, només
un nivell de profunditat, i ja està, el que capica
aquí. Vaig eliminar, vaig passar la típica eina
aquesta d'eliminar els que ja no funcionen,
i després vaig dir, quin sentit té que tingui
jo aquí, per exemple, les tablatures de guitarra,
de Johnny Cash, de Metallica, de no sé què, tenia
una carpeta per cada un, si és tan senzill...
Offline no pots accedir -hi perquè no te'ls
descarregues. Si sí o sí has d'accedir online,
quin sentit té que les tinguis desades? Ves -la
buscant el moment que la necessitis. Una altra
cosa que digués és que vull tenir offline, que
això ja es diu Guitar Pro i tens les tablatures
i tu pots baixar i el que tu vulguis. Però per
tenir un marcador de la Ultimate Guitar, de la
tablatura, no tinc els mates de metàl·lica, no
té molt de sentit. L'altra cosa és la tablatura
obscura d'algun grup que no sé què o d'un cantautor
que has trobat. Tinc tablatures de Fabrizio d
'Andrea que vaig trobar en una web molt antiga.
Fabulós. Aquelles les guardo. Però la resta,
tot és fora. Jo el que tinc és un nivell. Una
que és de coses personals, una de MarsBased,
una de Startup Grind, que de fet me la podria
petallar perquè ja no faig Startup Grind, una
de guitarra, una de coses per aprendre, una de
videojocs, una d'inversió, una de programació.
una de Site Projects, una de Pokémon Go, una
de Podcast i una d'Intel·ligència Artificial.
I ja està. I el que no hi ha aquí, si totes aquestes
tenen un nivell de profunditat, no en tenen cap
més. A partir d'aquí, vaig a eliminar moltíssims
marcadors. I cada X temps, aquí ja veig que hi
ha no mica punt més, he d'eliminar -ne un. Si
he de posar un, n'he d'eliminar un. I generalment
sempre pots eliminar un que t'havies posat un
Google Forms, un document que no d'allò... sempre
pots eliminar -ho. O sigui, jo el fet de fer
aquestes tasques de manera repetitiva m'ha salvat.
I tampoc aconsegueixo fer -ho cada dia, i menys
ara que estic al cap amb altres coses. Però sí
que és veritat que en aquells moments en què
necessites fer una microtasca d'aquestes de
motivació, saps allò que dius, hòstia, estàs
estancat entre tasques grans i tal, i dius, va,
necessito el xute de dopamina de fer dues o tres
tasques ràpides. Doncs aquesta d'eliminar cinc
arxius, o d'esborrar un arxiu de Facebook, un
àlbum de Facebook o fer algun tipus de cosa d
'aquest tipus, van molt bé, et desbloquegen,
saps? És com, vale, pom, pom, pom, hòstia, n
'he fet dos o tres i m'ha anat molt bé. I com
això, podria explicar més, vull dir, tinc més
tècniques, perquè, per exemple, no s'ha parlat
de l'email, però no sé si tu tenies algunes
altres, a part de tipus d'arxius i coses d'aquestes.
És que jo tinc un concepte molt semblant al teu
dels transfers, que jo li poso un altre nom,
no sé per què li poso aquest nom d'export, que
és com... Cada vegada, i això em passa molt sovint,
perquè a mi em fa molta mandra migrar coses.
És a dir, si has vingut sent un usuari d'Evernote
durant 20 anys i vols passar, m'ho invento,
a Notion, soc molt anti dues coses. Una, fer
com un export automàtic, és a dir, dir, mira,
saps què? Posa'm -ho tot cap allà, perquè ja
no serà el mateix, ja penso, ja m'ho posaràs
com tu voldràs, no respectarà la meva jerarquia
ni el meu sistema, merda, per tant no ho passo.
I l'altra és, passo -ho manualment, però aquí
té el temps de passar manualment 300 .000 milions
de notes, no? Llavors, jo tinc una espècie de...
és que no sé com dir -te això, però és una falsa
esperança que algun dia... agafaré i obriré la
carpeta i començaré a passar notes. Jo crec que
arribarà abans el dia en què GPT -12 li donaré
la carpeta i li diré, mira, amb tot el que saps
de mi, xato, fes -me una bona estructura de notes,
sisplau, i allà es quedarà. De fet, per mi és
el gran argument per conservar segons quines
coses. Jo ja ho havia mencionat en un anterior
episodi, que és el de dir certes coses sí que
les guardo perquè sé que algun dia apareixerà
aquesta eina. i no em genera tant d'estrès.
No és com haver de guardar físicament els CDs
que tenia, tio, tots els CDs, això sí que ho
vaig eliminar, tots els vaig digitalitzar, els
que em feien gràcia, o els CDs que tenia de cançons
i tal, vaig dir, m'apunto la llista de cançons
per si mai em vull fer aquesta playlist de Spotify,
sorpresa, no ho he volgut de fer mai, per tant,
doncs ja han acabat eliminades i ja està, no?
O sigui, al final el concepte és una miqueta
com el que, quan vaig fer el meu any de minimalisme,
era dir, escolta, el que no has fet servir en
l'últim any, foto i fora, saps? Vull dir, fora
pot ser digitalitza -ho i ja està, dóna -ho,
recicla -ho, tira -ho a la bessura, saps? Vull
dir, o menja -t'ho, saps? Vull dir, qualsevol
cosa. Però no ho guardis, perquè si no ho has
fet servir en un any, el més probable és que
el següent any tampoc ho facis servir, saps?
I llavors està allà ocupant un cost d'oportunitat.
Clar, què passa? El que dius tu, a nivell tecnològic,
això no ocupa tant d'espai. Ocupava espai, fa...
Bueno, quan tu i jo anàvem a la uni... I abans
tenies els disdús que l'acabaves petant perquè
li instal·laves 7 o 8 jocs, tio, i ja no et diré
baixar els vídeos d'internet perquè no ens en
baixàvem, però t'acabava ple, saps? Si tenies
instal·lat a l'office i 4 coses més, tio, i
2 o 3 jocs d'aquests totxos, com t'instal·lis
un Half -Life o alguna cosa així, se't menjava
mig disdú. Aleshores... sí que havies de fer
aquest tipus d'exercici. Avui en dia, com que
l'espai és infinit, no és que el disdu ha crescut
molt, però els tipus d'arxiu també han baixat
molt en pes i la seva volatilitat és més alta,
perquè després tu puges a una i clau, no sé què,
i llavors et fa allò d'aquest guarda, un allà
simbòlic, no sé si el concepte és exactament
aquest, però... Veus l'arxiu allà i al moment
que cliques te'l baixes. És com si el tinguessis
allà. Tens aquesta foto de si realment el necessito
i el puc recuperar. Offline no funciona, però
ja et dona la sensació aquesta de si sí, està
aquí. En aquest sentit, això sí que funciona.
Per tant, aquí fer una mica el mateix. Si no
ho has fet servir l'últim any, el més probable
és que no ho hagis de fer servir. Costa. I una
altra cosa en la que jo, per exemple, que he
hagut en aquest parany, i aquí m'obro per compartir
una cosa que no he fet bé, no estic fent bé i
m'està costant, que és el de dir, per exemple,
fa no molt, fa tres anys, em sembla que ens vam
treure de Basecamp a l'empresa, no? I vam fer
un export, perquè vam passar línia i tal, i vaig
dir, hòstia, això és boníssim perquè ara, per
exemple, puc fer l'exercici d'anar mirant,
doncs amb aquesta tasca que tinc de cada dia,
eliminar cinc arxius, doncs jo ja m'he baixat
la còpia aquesta, l'obro, elimino cinc arxius,
però si trobo alguna cosa, que mola o que té
sentit que expliqui, faré un contingut sobre
això. Per exemple, podria ser... O pot ser una
acció com, hòstia, aquest client, m'havia oblidat
d'aquest client, doncs vaig a escriure -li,
ja m'ha servit, després ho elimino. O, hòstia,
d'una activitat que vam fer quan érem 10 persones...
que ens va anar molt bé i mai vaig arribar a
escriure sobre això perquè en aquell moment em
va agafar a peu canviat, però ara sí tinc el
moment per fer -ho, doncs vaig a fer -ho. O explicar
-ho a l'equip, inclús a nivell intern, de mira,
us comparteixo això que he trobat i tal. Té un
cert sentit. Segurament és una manera d'emmascarar
un diògenes digital, però li estic donant un
utilitarisme més pragmàtic en aquest sentit.
El més senzill hauria de ser no fer -ho i esborrar
-ho tot i aprendre per sac, saps? Perquè ja...
generes i acumules suficients coses en el dia
a dia com per poder generar contingut de manera
infinita. No ens cal anar a rebuscar el fons
de l'armari. Ja, el que veig que sí que em passa
és que quan hi ha aquest timing de, per exemple,
tens la mítica idea i ho anotes per voler el
que tu dius, eh? Dius, escolta, vull escriure,
vull crear una nota, vull un article, un podcast,
un episodi, el que sigui. Tinc la sensació que
si... que té una sensibilitat temporal molt gran.
Si no ho acciones al moment, després pera el
sentit. Després ho tornes a revisar al cap de
dos mesos i dius, què volia dir jo amb això?
Això ens ha passat en episodis. On volia anar?
Això ens ha passat en episodis, que jo ho havia
apuntat. Te'n recordes aquell de... Sí, moltes
vegades. Que tu em preguntes, de la llista d
'episodis, què és això de la cultura, només es
construeix cap enrere i no cap endavant, o el
de... No sé quin altre teníem allà apuntat, que
era un d'aquests històrics. Publicar música
independent. L'únic que aquest no es farà mai,
és una miqueta com meme. Però sí que hi havia
algun que dic, hòstia, ho apuntes al moment,
o t'has fet una nota de... Una altra cosa que
em trobo cada dos per tres és que faig notes
de... d'àudio amb el gravador de voz de l'iPhone
i després no acabo entrant mai perquè és la típica
cosa que l'acciones quan estàs corrent o estàs
en un lloc ocupat i tal, però a casa no l'obro
mai. I això té un cert sentit, és que escoltava
l'altre dia l'últim episodi del Gruber, que
és molt bo. i que parlaven del disseny de les
aplicacions, pre el dissenyador xif que tenen
ara, que no me'n recordo com es diu, que tu
segur que el coneixes, que diu, hi ha un parell
d'aplicacions que realment es van currar tant
la primera versió de l'aplicació que no han
canviat mai més, i una d'elles era la gravadora
de veu, que és aquella cosa que realment només
té un botó perquè tu simula una gravadora de
veu, d'aquella has d'enregistrar i deixar sobre
la taula. i et venen ganes de gravar coses per
deixar el mòbil sobre la taula però clar, què
passa? que quan estàs a un ordinador el cervell
no associa gravadora de veu a un ordinador per
tant tu no vas mai a buscar aquesta aplicació
de fet no sé ni si està el Mac aquesta aplicació,
potser només està l'iPhone i quan estic treballant
que hauria de recuperar aquestes notes que generalment
és he tingut una idea molt bona per un episodio
de podcast, per un blog, per no sé què, per qualsevol
cosa, o alguna cosa que hauria de fer i que m
'he apuntat, mentre estic corrent, que és fàcil
accionar el d'això i tinc el meu shortcut i
aleshores em gravo, després no el recupero mai,
perquè quan estic en moda de recopilació d'informació
o de vaig a fer neteja, no sé què, no tinc l
'iPhone, no faig servir l'iPhone, no faig servir
el telèfon. Aleshores, em falla aquest tipus
de coses. És com estar en un altre compartiment
de la vida. Bueno, em vol sonar que això era
d'un episodi del Gruber... És l'últim episodi
que parla, mira, t'ho diré, que és amb... Amb
en Louie Mantia, que aquest tio havia estat a Apple
també, i llavors parlaven de... És que no et
sabria dir de... Però bueno, segur que si busco
els xàpters, aquí ho parla. És que el que et
anava a dir és que aquesta idea que acabes de
treure de la gravadora... a mi m'ha creat una
nova categoria de tasques pendents i s'ha girat
en contra meva totalment i és que moltes vegades
mira, a mi un dels productes que jo crec que
hauria d'existir és, i està molt a prop això
que passi, és més un problema d'integració que
no pas un problema tecnològic ara mateix, seria
algo exemple, tu estàs escoltant un podcast on
dues persones estan discutint sobre un tema i
Pel que sigui, mencionen quelcom que a tu et
queda fora de context, està fora del teu arc
de coneixement, potser és una referència a un
podcast antic que no has escoltat o a un llibre
que no has llegit. I m'agradaria que el propi
reproductor tingués un mode que fos parar i preguntar.
I llavors tu pares preguntes i dius, escolta,
això que acaben de dir... exactament a què es
refereix o dona més context sobre el llibre que
acaben de mencionar o sobre l'article que acaba
de comentar ell. I això el que fa és que li passa
tot el context que té de la transcripció del
podcast fins on arriba, la informació de les
dues persones que estan parlant i les coses que
s'han mencionat i això ho poses en un model
generatiu i et dona una resposta parlada en el
moment i és com si poguessis parlar directament
amb el podcast. Això no existeix, m'encantaria
que existís si algú... creu que existeix, sisplau
que m'ho doni. Llavors, el meu second verse
és que jo el que he fet és que he intentat agafar
les peces soles per recomposar aquest producte.
I per mi com funciona? Doncs per mi la cosa funciona.
Estàs escoltant un podcast i llavors li dones
pausa, immediatament saltes al modo voice de
ChatGPT i li dius, escolta, això m'has d'explicar...
Però el problema és que... Té una resposta massa
llarga i a vegades no pots estar a sobre i tu
segurament tens una rèplica a la pregunta i vols
saber més. Llavors això m'ha creat en si mateix
una carpeta que ja es diu tasques o preguntes
a ChatGPT que vols resoldre en un altre moment
i tinc una llista enorme de temes i de, com es
diuen això, conilleres o rabbit holes d'aquests
infinits que sé que cada un d'ells em portaria
mitja hora a tancar. I segurament... tres llibres
a la llista de vull llegir llibres, saps? Perquè
això és el pitjor que té Wikipedia, que si comences
a seguir també els enllaços de sota, surts de
cada article amb quatre articles més per llegir
i vuit llibres adicionals, no? I això és igual,
és el mateix. Llavors, la crida per aquest producte
jo crec que està al caure. A mi és una cosa que
m'agradaria molt veure, però ho he replicat
i m'ha creat aquesta nova necessitat de tenir
que anar amb una nova llista, que és aquesta
la de temes que vull revisitar, que ja he començat
a discutir amb la intel·ligència artificial,
però em falta més profunditat. I què tal, i ara
que menciones el xatxepete i tal, que jo també
em trobo que tenim diògenes aquí. que és en les
cerques de xat GPT i Perplexity, per exemple,
que jo m'adono i dic, buà, tios, que en faig
tantíssimes, i després les bones, em costa trobar
-les, o sigui, per exemple, Perplexity per mi
és el Google, no? És el meu cercador referència.
Però què passa? Que va mesclat amb les coses
mundanes, tipus, quan és el proper partit del
Barça, amb... jo què sé, les últimes tendències
en alimentació de nounats, no sé quantos, o per
què no s'ha de menjar aquest aliment, o sigui,
quan s'ha de combinar aquests aliments per fer
una millor absorció del ferro, aquest tipus de
coses que dius, són coses que aniràs tornant
a elles, però van quedant enterrades en cerces
de merda, tipus qui fa d'amorticiàdams a la
sèrie de Wednesday, per dir alguna cosa. I aleshores,
clar, em trobo que també estic acumulant molta
palla allà. I no tant en Perplexity, en xat GPT,
que és on ja tinc coses més estructurades, més
projectes, em trobo que també hi ha un cert nivell
de preocupació, d'acumulació, perquè dic, ah,
aquesta me la guardo perquè d'aquí en sortirà
un bon post, en sortiran uns tuits, d'aquí en
sortiran no sé què. No, tio, no sortirà mai res.
O sigui, rarament acabes tornant enrere aquest
tipus de coses. I, de fet, segurament el concepte
és, i això l'hauríem d'acabar entenent i no
el fem, és, és més fàcil, millor i més recomanable,
i fins i tot és més aconsellable per la teva
salut mental, tornar -ho a generar que anar a
buscar l'anterior, saps? Tot i que, a risc de
què? Amb el canvi de model, no sé què ens aguantos,
i que la resposta nova no t'agradi tant com
l'anterior, però segurament el millor és anar
eliminant tot el que generes i tornar -ho a generar
a mesura que ho necessites, perquè és que l'únic
que perds és la memòria arxivística aquesta de...
vaig fer això, em sona que ho he fet i vaig a
buscar -ho i vaig a recopilar -ho, però crec
que guanyes molt més, l'upside és claríssim,
tens una memòria molt més neta, no tens deute
i no tens tampoc el rumrum aquest que tenim a
darrere del cervell d'estàs acumulant massa,
estàs acumulant massa, estàs acumulant massa,
has de fer això, això és una tasca, això s'acabarà
fent bola de neu. no sé si a tu també et passa
amb les eines d'allà Et diria que això la meva
solució bastant arcaica, per cert, i bastant
tradicional, no òptima, crec que no han estat
dissenyats per això, però són escarpetes. I és
que faig servir escarpetes per tot, fill. Em
creo projectes d'aquests de GPT, en creo diversos,
i llavors tinc algunes que són, jo què sé, bookmarks,
o stars, o sigui, coses que em vull guardar,
o, no sé, converses interessants que he tingut,
i les guardo allà. La veritat és que no les revisito
sovint. El que sí que tinc és una que m'agrada
molt, l'estic bastant orgullós, que té instruccions
d'aquestes pròpies, també, que és la d'una
que es diu Notebook, que bàsicament el que faig
amb ella, cada vegada que em ve com una idea
o em trobo amb un concepte que no coneixia o
que vull saber més sobre tot plegat, bàsicament
el que faig és que el tiro a dintre d'aquest
projecte i les instruccions que té són, a molt
alt nivell, són, primer, estructura amb aquest
pensament, afegeix context en cas que em falti
i corregeixi en coses que són factualment incorrectes
i després em crees una cosa amb un o dos paràgrafs
que jo pugui fer servir com una entrada en una
nota o on sigui. I sol tenir molt bons resultats.
A mi em funciona i jo què sé, et poso un exemple.
L'altre dia escoltava un podcast que em va semblar
molt interessant sobre... una teoria física que
es diu Assembly Theory i també un concepte que
la gent o les persones o les vides no són grans
en espai però són molt grans en temps i aquesta
idea que tu espaialment ets molt petit, però
tens una envergadura molt gran en el vector temporal.
I em va semblar interessant. Ho vaig posar aquí
i divertit. O jo què sé, l'altre dia estava
escoltant sobre els Nomic Games aquests, que
són els jocs aquests que l'objectiu del joc
és canviar -ne les normes. I no ho havia sentit
mai. I ho vaig posar aquí. I vaig pensar, estic
baixant per la llista, vull dir, en tinc 30.
Si no, no acabaríem mai, eh? Però, i res, potser
algun d'aquests algun dia acaba sent un episodi
del podcast. Hauria de fer també una... Mira,
estava pensant, aprofitant ja per fer el tancament,
que jo crec que ja devem estar per l'hora. Bé,
fer la crida a la gent que es tornin a activar,
perquè ara començarem a tornar a fer els esmorzals
de forquilla, que ens enviïn preguntes, perquè
en tenim, queden un parell només per contestar,
i és veritat que ara fa temps que no fem el tema
de resoldre preguntes, però en tenim dues, que
ens enviïn preguntes i volen suggeriments també
per... per personatges a qui entrevistar en els
propers episodis, que tornem ara al setembre
amb els episodis en directe, no sé, feu moltes
mencions, parlem a xarxes socials a veure si
així ens segueixen patrocinant, ja que ja estem
fora de patrocini, però bueno, mai se sap si
se'n parar diran de no haver -nos patrocinat
més, i que tenim moltes ganes, jo tinc moltes
ganes de començar aquesta nova temporada de...
dos cops al mes, vam dir, no?, de fer l'episodi
en persona i amb convidats i convidades perquè
ja, bueno, tenim gent confirmada pels propers
episodis, hem d'acabar les dates i tot això,
acabar de quadrar -ho, però, ostres, d'aquí
a final d'any vénen... M'agrada molt el calendari
que se'ns està quedant i... I sobre tot això,
totes les preguntes i dubtes que us puguin venir,
que us subscriviu al Patreon per estar assabentats
de les dates de les properes coses. Recordar
que hi ha un Patreon que és gratuït, o sigui
que no cal que pagueu, simplement és perquè tinguem
el vostre correu i us podem passar propostes
per allà i coses interessants i que podeu estar
assabentats de quan o ser els primers en rebre
la convocatòria i que qui vulgui patrocinar,
doncs escolta, endavant. No diríem que no. Dit
això, tot això ho deia perquè crec que podria
ser interessant de vegades, en algun episodi,
poder fer un... Agafar una cosa ràndom, així
com el joc de les pestanyes, fer un ràndom d
'una recerca de ChatGPT teva o meva, o de Perplexity,
i anar a parlar una estona d'això. Aquesta és
bona, eh? Tinc dates, eh, per això? Puc dir -te,
si vols, puc anunciar dates dels directes. Bé.
Anunciem dates, vinga. Dia 16 de setembre a les
7 i mitja i dia 30 de setembre a les 6, on sempre,
al Media Hub. Ho ensenyem dos. De fet, et diré
que em falta la confirmació final de la primera
persona, però bueno, una la tenim quasi tancada
i crec que no serà molt difícil. tancar les segones.
És que no ho vaig comptar, tu vas comptar el
llistat aquest de persones que vaig posar, però
fàcilment aquí hi ha 100 persones que tenim el
nostre abast de poder portar per entrevista,
així que tinc moltes ganes ja de veure totes
aquestes cares que vagin passant i tots aquests
culs per escalfar la cadira, en la qual no ens
deixarem parlar gaire, però bueno, que ho intentin
i poder aprendre sobretot de tota aquesta gent.