Ara. Que vermell avui s'ha posat? No m'ho entero
de res, tio. Jo no sé com va la tecnologia i
per això dirigeix un podcast de tecnologia. Per
això estem aquí. Per què et sento? Per què em
sents, Tomi? No el sents, com a meco? Parla profundament.
Hola. Jo no el sento. Uau, doncs sóc jo l'únic.
No passa res, Marc. La veritat, sento que ho
veus superprofunda. No, no, per favor, si algú
m'està donant la raó, eh? Gràcies. Ah, sí, hi
ha un retorn? No, no, és que a veure, sembla
que sóc jo l'únic. És que tinc la buida molt
desenvolupada. Només una cosa... Sí, és el Science
Corner. No és el Science Corner, és que tenim
una secció del Science Corner, però no me la
deixa fer mai. I avui l'he fet avui al matí
ja, per tant no la puc fer dos cops. Però quan
tenia, igual era més jovenet, 22 anyets, anava
per Japó, anava amb els meus pares, i anava caminant
i... quan passava per davant de les portes dels
pàrquings, ens deia, ostres, de veritat, no sents
aquest soroll? I jo em deia... Què dius, nen?
Què et passa? Cada porta de pàrquing, o sigui,
de veritat, em tornava boig, i al final ja sé,
els meus pares estaven als ous, estaven increïbles,
em callen les putes portes de pàrquing. I, no,
de veritat... Keeps friendly, el llenguatge,
com sempre. Exacte, sí. I el guia, després, al
final de tot, gràcies, no ho hauria pogut dir
el primer dia, no, ho va dir l'últim dia, em
va donar la raó dient que sí, a les portes de
pàrquing posen un ultrassó que només senten la
gent jove perquè no es posin a fer botellón.
Per tant, la meva oïda està ultra desenvolupada,
és a dir, no ha envellit encara. No és que siguis
una persona altament sensible, tu. O un gos,
en cobert, perquè són els crios i els gossos,
però els joves ja no sabien. Jo pensava que hi
ha una certa freqüència que tu deixes de sentir
a partir dels 8 anys, i llavors allà es queda.
Doncs els 8 anys, jo em vaig quedar... La meva
oïda es va quedar als 8 anys. La vista no, la
vista no veig res, però la oïda sí. Molt bé,
doncs tanquem el Science Corner. Dono la benvinguda
a molta gent que avui ve per primer cop al programa,
i sobretot al programa històric, perquè és el
primer que tenim un convidat, no tenim un convidat
qualsevol. He preparat una intro! Avui estarem
molt nerviosos, intentarem no fer molta explicació
d'aquesta diada, que sàpigues que aquí fem això
i tal, perquè crec que la tendència podria ser
aquesta. I clar... Pensa que tu vens aquí a robar
-nos espai al que nosaltres estaríem parlant
tota l'estona. Tens aquest honor de poder -nos
debatre d'això. Donem la benvinguda a Josep
Maria Ganyet, que passaré a presentar ara mateix.
Per fer una intro que diu que internet és ple
de falses informacions i veritats a mitges que
tothom dona per varietables. pel simple fet de
ser difosos en freqüència. Com estem més pendents
de fer likes als vídeos de gats que a verificar
les veritats d'aquestes informacions, ens està
quedant un passebre que fa força llàstima de
veure. Exemples d'aquestes informacions són
com Elon Musk va fundar Tesla. que no és cert,
que Rubi no escala, que no és cert, que Catalunya
no existiria si no fos pels andalusos o estramenys
que van venir a edificar aquest desert que anomenem
terra nostra, que tampoc és cert, o que Josep
Maria Ganyet és nascut a Tàrrega, que tampoc
és cert. No, amics i amigues, cap d'aquestes
és certa, però molt que xoqui, l'última no ho
és, perquè, tot i que aquest accent famós que
hi ha passejat per a tertúlies i programes de
televisions i estudis radiofònics de Catalunya,
ell és nascut a Vic, 1965. però va criar -se
a la capital d'Urgell. Jo, que la meva família
és de Cervera, he hagut de buscar a quina comarca
estava Targa, que està a 12 quilòmetres. Clar,
però tu imagina't prou feina, sé que Cervera
està a Cegarra. Però bé, llicenciat per l'Autònoma,
l'any 1988, enginyeria informàtica, ha fet carrer
sempre a intersecció de la tecnologia i de la
comunicació, i a diferència de tothom que afirma
estar a la intersecció de tecnologia i de comunicació,
és una persona que... treballa. I això és una
de les diferències que fa ser amb altres persones
que es dediquen a comunicar i poden ser influencers
i tenen tot aquest ritx i fa alguna cosa més
que enviar 23 tuits per minut i tenir un blog
abandonat des dels anys 90 per aspirar que li
preguntin què tal el Mobile Languany al reportatge
de Tonda TV3. Tot i que tens un Tumblr a ganyet
.com completament buit que segurament perquè
treballes molt. Bueno, Ganyet ha fet més que
passar -se el dia a Twitter. D'on ho feia? Jo
l'he vist treballar. La nostra història és que
ens vam conèixer fa uns anys, quan jo començava
a Mars Base, i vam buscar un estudi de disseny
i maquetació i que ens podia ajudar en els nostres
projectes. Vam començar allà i després vam dir,
hòstia, hem contractat algú famós perquè faci
els nostres projectes. Per tant, síndrome d'impostor
sortint pel terrat. I m'ha agradat això, a part
d'emprenedor, empresari... també és una persona
que ha fet carrera en grans empreses com IBM
i Deutsche Bank, o el creador de la famosa campanya
de Keep Calm and Speak Catalan de l'any 2012.
Ganyet, comunicador de raça, pioner d'internet,
quan aquí encara en dèiem navegar la gran xarxa
de xarxes, amb el navegador comunicador. i ens
connectava a un mòdem, què sonava, com haurien
sonat les escenes íntimes entre R2 -D2 -C3 -P
-O en les parts que no van voler incloure a Star
Wars, és probablement el Josep Maria, menys Josep
Maria de Catalunya. Li he demanat a ChatGPT,
ja per acabar, que em descrivís el nostre convidat
d'avui i me l'ha definit com el Firewall català
contra l'estupidesa col·lectiva. Amics i amigues
de Fogaterra, avui fa història amb el primer
convidat de Fogaterra i, per tant, primera persona
que ens traurà temps de parlar, doneu -li la
benvinguda a Josep Maria Ganyet. Bé, moltes gràcies.
Quina introducció. M'ha sorprès molt el ChatGPT
que em conegui. Això del firewall encara no m
'ho havien dit mai. A mi m'ha agradat molt.
M'ha agradat molt. Poètic, eh? Sí. En tot cas,
és una llàstima que sigui la primera vegada que
ho senti, perquè jo crec que no hi hauria d'haver
més de firewalls contra l'estupidesa. Tu ho
fas molt bé, i de fet el Marc té una anècdota
que jo aquest matí quan estàvem... graven el
foc a terra perquè estem fent una miqueta de
buffer, sembla que a l'estiu tindré uns altres
plans per la meva vida que no serà gravar podcast,
precisament, és que li he comentat que tu tenies
un llibre i el tio ha dit, vaig a buscar -lo.
i va per la pàgina 109. Va començar a llegir
al migdia. Què tal? Bé, o sigui, a veure, podem
fer una mica de crítica literària. A mi personalment
m'està agradant molt, el format és molt bo,
crec que encaixa molt amb la generació Z, perquè
no és un llibre dens, sinó que són capítols curts,
molt ben estructurats, molt ben lligats, per
cert, i jo crec que hi ha un punt que és el que
m'ha fet arribar a la pàgina 109, i és que quan
parles d'aquestes coses de tanta complexitat,
a vegades... perds a la gent. És a dir, és difícil
parlar de temes tan complexos aterrant -los amb
idees i paraules molt simples. Crec que aquest
llibre fa molt bona feina en el... intentar unir
aquests dos mons. És a dir, és tan bo per mi
com seria per la meva tieta que, ja et diria,
que internet no és el seu. Sí, era una mica la
voluntat quan vaig començar a escriure el llibre.
El llibre costa molt d'escriure, la mandra és
immensa, sobretot a l'estiu. Però jo tenia dos...
Et dic el títol del llibre, La democràcia mor
al núvol, aneu -lo a comprar tots. Tenia dos
lectors al cap. Un eres tu i l'altre era ma
mare. I llavors, o sigui, ho havien d'entendre,
tant un com l'altre, no sabien ni de perdre,
ni trobar -ho avorrit, ni què se'ls fes fer
xuc. I llavors anava... No vaig fer cap prova,
no vaig donar llegir a uns i als altres, però
sí que tenia aquests dos usuaris. I sempre intento...
ha explicat temes complexos, com la ciberseguretat,
el ciberespionatge, o la pèrdua de la democràcia,
els valors democràtics, o per culpa de la concentració
de poder que dona la digitalització, sempre ho
intento explicar amb exemples molt propers i
amb exemples de la cultura pop. Vull dir, puc
parlar de Mickey Mouse o puc parlar dels Beatles,
és igual. A mi m'ha sorprès que haguessis arribat...
És que ara hem anat a fer un cafè i diu... Ja
vaig per la pàgina 109. Si jo l'única manera
d'haver arribat a la pàgina 109 d'un llibre
és que fos d'aquests d'escoge tu pròpia aventura
i que a la pàgina 2 em digués vés a la pàgina
109. Aquesta seria l'única manera. Si hi hagués
una manera d'enxatxepeter llegint el llibre,
ho faria. Quanta intel·ligència artificial has
fet per escriure el llibre? Per escriure el llibre?
No, zero, zero. O sigui, a veure... No per fer
la feina, però, tipus estructura... No, no, no.
No, perquè el llibre el vaig publicar el 2023.
Jo, òbviament, sabia de xat GPT. El 2022 sabia
de GPT via API d'abans, però ni els models estaven
tan perfeccionats com ara, que ara et poden ajudar
molt, per exemple, en la fase de recerca. I sí
que, òbviament, vaig provar de veure... Si m
'escriu un capítol com jo vull, però és òbvi
que ni te l'escriu, ni és com tu vols, i al
final acabes més temps corregint o intentant
guiar el model perquè arribi allà on tu vols,
i el que acabes tenint tampoc és allò que tu
volies, i tampoc acaba sent 100 % teu. I llavors,
de moment, a mi encara més fàcil, més gratificant
i més ràpid... escriuré a raig. El llibre tot
està escrit a raig. Hi ha més o menys una planificació
dels capítols i dels temes que volia tocar, i
sí que de vegades, depèn de com quedava, reordenava
i tot això, però és anar bastant... Una mica
per inspiració divina. No, ja es nota, eh? I
crec que a tu t'agradaria, perquè jo crec que
és molt a fi per aquestes ments conspiranoiques.
És que a mi em falta... Mira, no l'he portat,
eh?, l'embut, saps?, amb el paper de plata.
Hauria de ser el nostre pateixer del podcast,
paper al bal, eh? No estic dient que el llibre
sigui conspirànic ni molt menys, però està molt
bé perquè t'ensenya una mica la cara fosca a
darrere de... No, jo crec que és totalment al
contrari, no? És a dir... No cal que anem a buscar
conspiracions. La CIA fa la seva feina, les grans
empreses fan la seva feina, ens han demostrat
tots que poden manipular el nostre, diguéssim,
l'exposiment famós de Facebook del 2012 -2014,
publicat el 2014. O sigui, agafen el mur de 600
.000 usuaris, a la meitat els donen notícies
més aviat positives, a l'altra meitat notícies
més aviat negatives, llavors miren a veure què
publica aquella gent. O sorpresa als que els...
Fots mal rotllo, publiquen mal rotllo. Llavors,
demostren que hi ha un contagi en grups socials
via internet. Els psicòlegs sabien que hi havia
un contagi en grups. Si aquí tots estem contents,
hi arriba una persona, estarà contenta. Si aquí
tots estem de mala hòstia, arriba una persona,
se li contagia. Doncs això es va demostrar científicament
que passava. Una cosa que ens podíem imaginar
tots, ho tenim amb dades, el que passa és que
l'experiment no... trenca totes les barreres,
descarrega totes les barreres de l'ètica. No
pots fer grans experiments socials sense notificar
-ho als usuaris. Això està passant. Això passa
ara. Podríem veure el xat GPT, o els grans models
de llenguatge, com un gran experiment social
a escala planetària, perquè això no ho pots provar
si no és a escala. el laboratori no serveix de
res i llavors arribo a trobar casos molt divertits
com per exemple a la França de Vichy que absolutament
totes les comunicacions estaven controlades totes
les cartes, totes les telefonades coses tan estranyes
o tan poc estranyes pels catalans com que per
telèfon havies de parlar en francès perquè si
no, no et podien espiar Llavors trobes refugiats,
dos nois refugiades holandeses de l'Alemanya
nazi, que les detenen perquè, obligades a parlar
en francès, diuen, però què és aquesta roqueria?
Estan tots bojos, aquests francesos, però què
s'han cregut? I comencen a criticar els francesos.
Això agafen com una crítica al govern, acaben
deportades i moren en un camp de concentració.
Fins aquí pots arribar fins a l'apocalipsi.
També hi ha tot un capítol dedicat al llibre
de l'apocalipsi. No he arribat en aquest. Et
divertiràs molt. Dels francesos. Per exemple,
el de... No ho havia pensat mai. Coneixia el
cas de Carol Brady, el del Maiden Name. Però
no havia pensat mai com posar això al punt zero
del capitalisme de vigilància, per exemple. I
tot el sentit del món, al final. Hi ha frases
també d'aquestes lapidàries com aquesta que
has donat. ara del firewall català, que m'has
fet molta gràcia. Si avui no s'ho posa com a
bio de Twitter, consideraré un fracàs personal
a la vida. En tenim una de molt bona, que és
la de... que el 1984 va començar el 2007, amb
l'iPhone, aquesta és molt bona. I la gent pensava,
mira, perquè el llibre de la biblioteca, que
si no l'hagués resubratllat. Pots fer així com
a regal. Ja us en portarem, en tinc algun. A
la faceta de comunicador crec que hi ha una part
molt important. quan parla Ganyet a la ràdio,
a la tele, per mi és com una veu de la Serenó,
perquè saps que entén del que parla, a diferència
de molta gent que ha arribat allà per altres
coses. Aquí li donem molta canya a certs comunicadors
i comunicadores de les grans plataformes. Sí,
clar. Si vols te n'explico algun cas, també.
Perfecte. Perquè, clar, la teva formació, i el
teu friquisme de saber que és una persona que
sí que has estat allà fent codi i provant les
APIs de xat GPT i tot això, clar... Com trobes
aquest balanç de comunicar, no ser massa tècnic,
però a la vegada poder transmetre aquestes informacions?
A més, em fa estrany parlar -te tu amb l'accent
de Barcelona, quan s'ha de parlar amb l'accent
de Lleida. Començarem interferències. M'estan
petant les neurones com si fossin crispetes.
Però aquest balanç que jo trobo... complicat,
quan ho ha de fer, d'explicar una tecnologia
a gent que no és molt tecnològica i tal, però,
hòstia... No, això és molt, molt important, jo
crec. I això ho he parlat amb altres companys,
i amics, i catedràtics, i experts en computació
i en intel·ligència artificial. Hi ha una diferència,
per exemple, en el camp de la intel·ligència
artificial, que ara, vull dir, com que és un
fenomen de cultura popular, és un fenomen pop,
eh? Sí. Doncs tothom en pot parlar, i està bé
que se'n parli, però... que de vegades sents
cada bestiesa, o sigui, de vegades sents unes
desinformacions interessades i desinformacions
perquè no hi arribem més, perquè parlem amb naps
i cols, que fan fredat, no? Llavors, jo crec
que hi ha una diferència fonamental entre aquell
que ha picat codi i, diguéssim, i sap que hi
ha darrere la... tramolla d'un truc del Mago
Pop, sap com van les politxes i quina tecnologia
s'ha de fer servir perquè un paio que està amb
una gàbia després aparegui l'altre, que aquell
que diu, no, és que això canvia tot i això és
un nou paradigma i que aquests venedors de fum
i que voregen, no que voregen, sinó que directament
són autoajuda tecnològica. A mi també em passa
això i de vegades sento i he tingut en directe,
com ara estem tu i jo, enfrontaments, enfrontaments
dialèctics, és que no diré el titular que tu
vols que digui. El catastrofista. El catastrofista
que et van portant, que ens esclavitzarà tots
i morirem tots. És que això no és així, no ho
sabem. I clar, tothom busca el titular, el pescaclics
famós, i a vegades et dic, al directe, no ho
diré, és que no ho diré. Si vols digue -ho tu,
però jo no ho diré. vent molt, el tema del clickbait
és una cosa que ja està més que superat, però,
clar, jo tenia, per exemple, un tema de rabiosa
actualitat avui, que sí que volia comentar avui
com a part de la tertúlia, que és Microsoft fa
fora encara no surten els números definitius,
però fins a un 6 % de la seva plantilla, que
s'estima que amb això estalvien 2 ,1 milions
de milions de dòlars, els bilions, o sigui, no,
milions de dòlars d'aquí. Clar, això afegís
més... llenya el foc del relat que l'AIA està
destruint la feina de la gent, les feines. Tu
com ho veus? Perquè jo fa dos dies vaig publicar
un article de l'AIA està creant més feines,
no l'està destruint. Bon timing. No, això ha
passat a Facebook, ha passat a Microsoft, a aquestes
grans empreses. Hem de pensar que... amb la pandèmia
es van inflacionar. O sigui, van agafar moltíssima
gent, les previsions eren unes, òbviament, ens
podíem imaginar tots que no continuaria el creixement
de tots els serveis en línia o al núvol amb la
mateixa proporció que creixien en la pandèmia.
Per tant, no podem saber si això és per una causa
o per una altra. El que sí que podem saber és
que aquests models cada vegada són millors, que
t'ajuden més, que cada vegada et faciliten més
la feina. Em segons quins àmbits, eh? Quan hi
ha... Quan en un problema hi ha infinites solucions,
a l'hora de crear i mirar... van molt bé, opcions.
Quan un programa només té una solució i aquesta
solució rarament s'ha donat abans, llavors ja
no funciona tan bé. És allò que et deia abans,
eh? Jo si t'escriu un article, com que aquell
article és nou i l'enfocament és meu, és molt
difícil que jo pugui portar el model allà on
vull jo. Aniré més ràpid si ho faig jo. Clar,
no ho podem saber, però... Experiències que jo
tinc personals, de prop meu, d'empreses, de
petites empreses, de petits estudis, de dissenyadors,
de programadors, de tot això, veig que cada vegada
el director creatiu o un analista programador
pot prescindir més dels becaris aprenents, barra
aprenents, o dels juniors, dels perfils més juniors.
Perquè dius, ostres, si jo al xat GPT o al Gemini
li demano... 5 dissenys tipus per un logo que
vull fer. És igual, eh? I en una hora em puc
generar 50 i puc fer un diàleg fins a arribar
més o menys a una cosa que segurament al final
acabarà passant per un dissenyador. Però que
jo ja tinc, ja necessito un exèrcit aquí d'aprenents
i de becaris que em faci opcions perquè el client
triï. I això jo he vist. I això he vist com empreses
estan passant... O sigui, petits estudis estan
passant problemes per grupa d'això. I això ens...
Dius, hòstia, és una mica la destrucció creativa.
Al final, aquella persona o aquell estudi serà
capaç de fer més coses, amb menys gent, i aquesta
gent ja es buscarà una feina que sigui més remunerada.
Sí, però això, dos, tres, cinc anys vista, deu,
porta un problema que és dir, escolta, tu com
n'has après? Doncs començant d'aprenent, i
has arribat on has arribat. Tots necessitem referents,
tots necessitem un temps d'aprenentatge per
arribar a ser bons amb allò que som bons. Clar,
si tallem aquest camí de creixement professional
i li donem una màquina, els aprenents d'ara,
els professionals del futur, ja no seran els
aprenents d'ara. Seran les màquines, i aquestes
màquines les tenen quatre. Cinc, i ens cauen
tots molt malament. Cinc homes blancs i ens cauen
de tots molt malament. I a Mortensen com us està
afectant? Mortensen és la seva agència, no? No
ho sé, jo puc convertir de títol personal que
Mars Base ens està ajudant positivament la IA.
Per què? Perquè ens està permetent eliminar aquesta
part de tasca de nivell d'entrada, si tu vols,
d'aprenentatge. Però a la vegada em crea el
problema d'estic fent massa coses noves que
tampoc acaben arribant al lloc. Poder crear moltes
més coses i tal. A un altre símil hi ha gent
que diu que t'elimina l'exèrcit de becaris.
El Marc diu que la GPT o la IA és un exèrcit
de becaris en temps infinit. Crec que és una
de les millors descripcions que s'ha dit mai.
I que tothom passa a ser un director creatiu.
És a dir, tu ja passes a jutjar la feina que
t'ha fet tot això. Tu com ho veus? Com us està
afectant directament a Mortensen? Comencem pel
final i després et dic com ens afecta a Mortensen.
Jo discrepo amb això, que tothom pugui ser un
director creatiu o tothom sigui un programador
amb el tema del vibe coding, no? Escolta, puc
fer un videojoc amb vibe coding, no en tinc ni
idea. Podem parlar. Quan anem al terrat, i jo
també sé programar, llavors en podem parlar,
perquè una cosa és fer un joc de pong en 10 minuts
i l'altra cosa és fer un sistema que ha de durar
10 anys i s'ha de mantenir i ha de fer evolutius.
Llavors, dit això... és un exercici de becaris
amb temps infinit, però no és cert que tots es
converteixin en directors creatius. Per què?
Perquè un director creatiu no només és un expert,
o no cal ni que sigui un expert fent anar l'illustrator,
no cal. Moltes vegades, com fos un expert en
Photoshop i un expert en Illustrator, un bon
operador de Mac, amb una persona creativa. I
això era abans, quan hi havia una entrada molt
alta, perquè havies d'invertir molt de temps
aprenent i dominant l'eina. Ara no. Ara, l'únic
que et cal és que siguis creatiu, que no sabem
massa ben bé el que vol dir, però el que sí que
sabem és que necessites experiències prèvies,
una experiència, una trajectòria professional
mínima, experiències que segurament no estan
relacionades amb allò que fas tu directament,
haver viatjat, haver anat a museus, haver llegit,
haver anat a festes, és igual, haver -te drogat,
allò que li retreia el Steve Jobs al Bill Gates.
Dius, tio, el Bill Gates ha fet grans coses,
però si hagués drogat hauria fet coses millors.
Aquesta no en sabia jo. I en tot cas, un altre
personatge ja els veu. O sigui, al final, en
un entorn on les respostes pràcticament les tenim
a disposició, on es pot generar una màquina,
on es pot ajudar a trobar -les una màquina, parlarem
de les al·lucinacions si voleu, allò més important
són les preguntes. I fer la pregunta equivocada
és comprar un bitllet per al fracàs. O sigui,
és arribar més ràpid al fracàs. En canvi, aquell
que tingui experiència, que hagi viscut la seva
experiència personal, hagi tingut els millors
professors, hagi tingut la millor trajectòria
professional, hagi llegit els llibres adequats,
hagi fet els viatges, el que sigui, aquell podrà
fer les bones preguntes. I a la vegada ha de
tenir coneixement suficient com per saber si
la resposta que li genera és correcta. Hi ha
una prova que ara els models ja han millorat,
però només fa un any era molt divertida de fer,
que és preguntar -li a Xatxepete si la paraula
esdrúixola és esdrúixola. Sí. I llavors et deia,
és una molt bona pregunta, perquè sempre et fa
l'encel·lonada, no? Un joc de paraules... Quantes
erres hi ha a carretera? Carretera, quantes,
ja sé, sòria. Llavors dius, esdrúixola. I llavors
dius, sí, la paraula esdrúixola és una paraula,
esdrúixola, un bonic joc de paraules, perquè
l'antepenúltima sí, quan cau la tònica, tal,
tal, tal, en català són esdrúixoles. Llavors
li dius, n'estàs segur? I li dius, ai, perdona,
m'he equivocat, és plan Escagmat amb dues. I
assessoria, perquè un telèfon és assessoria o
carretera, escagmat amb una. Per tant, aquí és
molt fàcil veure que s'ha equivocat. Però si
tu li demanes una pregunta sobre mecànica quàntica,
o entens una mica de mecànica quàntica, o te
'l pot colar de la sala d'un campanar. Dit això,
com ho utilitzem nosaltres? Nosaltres ho utilitzem
amb tres parts. Una és la part d'ideació. quan
jo treballo amb un client, amb tu, ens sentem
els tres, quatre i cinc, més un, sis, que és
xat GPT. I llavors anem posant les idees que
ens van sortint, escolta, explorem aquesta línia.
I és molt bo a l'hora d'obrir. Llavors, a l
'hora de tancar, obrir és infinit, infinit temps,
a l'hora de tancar cal el criteri d'algú que
hi toqui. No, no, mira, aquesta línia és bona,
o aquesta està massa vista, o m'ha proposat
això, com que això és una generació estadística,
no ho faré servir i buscaré una cosa que no em
proposi xatxar. O sigui, ho pots fer per passiva,
també. Fem aquesta fase d'ideació. Després,
òbviament, a la fase de disseny. O sigui, quan
estem buscant un estil, uns colors, un tou, un
estil gràfic, un estil iconogràfic per una web
o per qualsevol campanya de comunicació, escolta,
a veure, fes -me propers, pa, pa, pa, pa. Això
ho fem molt ràpid. Nosaltres tindrem a fer...
ho ama, tot això. I després la fase de programació.
La fase de programació tenim el Visual Studio
o qualsevol IDEC o el que tingui cadascú, i tenim
diferents models. Els meus tècnics em diuen que
ara el model que va més bé per programar, el
que els va més bé és el Sonnet, el Claude, que els
va molt bé, més que ChatGPT, però bé, en tot
cas pots anar canviant i et va ajudant. Ara bé,
repeteixo, no li pots dir fes -me un programa
que, no sé, fes -me... una web de veterinària
per un centre veterinari, hi pitges un botó i
et surt per l'altre costat. No. Et pot ajudar
en petits processos. Tinc una pregunta pels dos,
a veure si teniu la mateixa opinió o no. Jo estic
observant que s'està posant bastant de moda
tot el tema aquest d'escoles, instituts, universitats,
prohibir l'ús d'intel·ligència artificial.
Jo me'n recordo que quan jo anava a l'alcohòlic
van aparèixer les calculadores electròniques
i tot això, i era com un... prohibit fer servir
la calculadora, has d'aprendre a calcular la
tangent de no sé què de memòria, cosa que després
no he tornat a utilitzar a la vida, tampoc he
tornat a utilitzar una calculadora, també et
dic, però vull dir que... Com veieu aquest enfocament?
Jo crec que aquí ens estem perdent moltes coses.
Hi ha una part que comparteixo, que potser és
la que jo sempre dic que és... Ens hem confiat
massa, o confiem massa en el GPS i ara el posem
per anar d'aquí al costat. Jo vaig deixar de
fer servir el GPS quan vaig adonar que Barcelona,
Cervera, feia servir el GPS. No cal! No cal!
És la 2, és recte, és igual. No pots seguir amb
el GPS. I com que mirava el GPS i no mirava el
que havia d'estar atent. Era com que ja no confiava
en mi. I el mateix amb la calculadora. Treu -ne
instintivament la calculadora per fer un 2 més
2. Ens pot passar això, però d'altra banda ens
perdem molt més. Jo crec que hi ha més... No
sé, quina és la... Com ho veieu? Tira, tira.
Jo no sé si el problema és que... això és una
causa o simplement ha posat de manifest un problema
que hi havia més profund. És a dir, no sé si
els models són la causa que el sistema educatiu...
Per què has posat aquesta gent enmig d'un sistema
que ja estava fixat, els hagi trencat, o simplement
ha posat de manifest una cosa que era molt evident
i és que potser no és la millor manera d'educar
la canalla. I jo no soc educador, eh? L'última
cosa que jo seria en el món. No, no. Ets molt
educador. A veure, tinc el Science Corner, és
veritat. Però aquesta és la meva aportació a
la societat, el Science Corner. I per què t'ho
dic? Perquè a vegades, potser és més... Clar,
no pots posar portes al camp, i tu saps que aquesta
persona, evidentment, ha d'adquirir uns coneixements...
uns fonaments aquests que ens explicaven quan
estudiaves l'enginyeria, et deien, no, és que
això t'ajudarà a pensar. Bueno, no ho sé, no
sé si m'ha ajudat a pensar molt a mi l'enginyeria
o no, la veritat. Igual sí, com que no tinc la
manera de... És a dir, com que no tinc la hipòtesi
nul·la, no et sabria dir jo si, havent estudiat
una altra cosa, no sabria pensar de la manera
que penso ara. Però, clar, intentar posar les
portes al camp i dir, no, això no es pot fer
servir... Em sembla una mala solució per un problema
que potser no és ell qui l'ha generat, sinó
que ja venia de base. L'altre dia parlava un
professor que em deia que el que faig és que,
en lloc de demanar -los el exercici, els demano
el prompt. I penso, mira, intel·ligent. El que
dèiem abans, l'important són les preguntes i
la conversa. Exacte. Això ho deia el Neil Postman,
el teòric de la comunicació, que la tecnologia
et dona però et treu. Aquest és el del llibre
del... Del morir -se de... Oh, m'encanta, aquest
llibre. M'encanta. Amusing Ourselves to Death.
Boníssim. Divertir -nos fins a la mort. Sí, és
molt bo, aquest llibre. Doncs té moltes tesis,
i una és aquesta. La tecnologia et dona coses
i t'entreu. Això ja ho sabem des de l'escriptura,
des del foc. En tot cas, la pregunta no és dir
models sí, models no, les coses... És dir per
a què. Si és per aprendre... Cap problema. Si
és per copiar o per generar treballs i per fer
passar un treball que hauries d'haver escrit
tu o un esforç que t'hauries de fer per un treball
que t'ha fet el JGPT, no. Llavors, copiàvem,
copiàvem sempre. O sigui, a veure, què fèiem
nosaltres? Anàvem a la enciclopèdia catalana
i copiàvem Grècia. Treball de Grècia, tot lo
de Grècia, no? La següent generació que feia?
Anava a Wikipèdia, que feia raca a Wikipèdia
i cap allà. En carta, abans d'Equipèdia. I després,
i ara XatGPT, i ara la canalla, tothom, però
la canalla per totes les universitats, i les
d'Aibilic, a tot arreu. Treballs a sac generats
amb intel·ligència artificial. I, clar, estem
fent alguna cosa malament, perquè l'objectiu
no és que hi hagi un altre escrit, molt ben escrit,
sobre la revolució industrial a Catalunya. L
'objectiu és que aquell nen o nena sàpigui què
és la revolució industrial, l'impacte a Catalunya,
D'on ve i les conseqüències que està tenint
encara ara, no? Llavors, el poble nou, mira,
som aquí el poble nou. Llavors, aquest és l'objectiu.
Si utilitzem el xat GPT per aprendre coses, perquè
em digui, escolta, fes -me una recerca profunda
sobre aquest tema, digue'm les webs o els recursos
que m'he de mirar que són autoritzats, que no
són el bloc de mon cosí que explica això, saps?
Vull dir, si ho fem servir per això, fantàstic,
és igual. Però ara, l'objectiu és, com ho avaluem,
això? No ho avaluem, digue -me, fes -me un treball.
Després us explicaré truquets per avaluar treballs
que són molt divertits. A qui volia anar jo?
La pregunta en dues parts. El primer que hem
de fer és avaluar l'avaluador. Jo sempre recordo
en una conferència de Barcelona Cultura, el Salvador
Macip, el metge catedràtic de la Universitat
de Leicester, escriptor de... divulgador, té
infinitat de llibres i de ficció, també. Escriu,
crec, al periòdico. En Salvador Macip, molt actiu
a les xarxes socials. Com va sortir XatGPT, el
primer que va fer és agafar l'examen que els
posa els seus alumnes de quart i veure quina
nota treia XatGPT. I va veure que treia un 9.
I diu, hòstia, l'examen està malament. Si una
màquina pot treure un 9, és que l'examen està
malament. Va agafar pregunta per pregunta i les
va... fins que o bé suspenia la pregunta o bé
aprovàvem un cinc talat. Va començar a preguntar
més part ètica, òbviament un metge ha de tindre
una part ètica important davant de qualsevol
tema, malaltia, tractament, el que sigui, no?
Recerca. I realment això a mi em va inspirar
molt per veure que realment el que cal avaluar
és l'avaluador. És el que dius tu, eh? Sí, exacte.
Només ha fet més evident que teníem un sistema...
que el que premiava és la retenció memorística
i el passar exàmens. El que premia és el passar
exàmens, no que adquireixis uns coneixements
per ser un bon professional o un bon ciutadà.
Uns valors. De fet, clar, sempre m'està posant
com la culpa l'alumne, tu has copiat o has tret
d'algun altre lloc, però hi ha com molt poc
esforç de la part del professional docent en
poder fer, per exemple, preparar preguntes trampa.
Jo me'n recordo que vaig tenir un professor
de física... No me'n recordo l'exemple en concret,
però l'equivalent és... En un examen va posar
que la gravetat era 9 ,6 en comptes de 9 ,8.
Clar, si tu deies allò, deies, però fer, que
això està malament, és 9 ,8, no? I et deia, sí,
sí, sí, fes -ho. I la gent que no se'n va adonar
a l'examen, o que va fer allò a cegues... Va
fer els càlculs. Va fer els càlculs amb allò
i va dir, tu no s'entens res. Clar. No era aquest,
era un coeficient que tot el curs era el mateix,
era 2 ,1 i va posar com a 2 ,4. Si tu havies
estat atent tot el curs sabies que allò sempre
era 2 ,1, perquè l'examen era 2 ,4. Per tant,
hi havia aquesta manera de pillar. Jo he vist
coses molt divertides, professors d'institut,
m'ho han explicat, que el que fan és explicar
una revolució industrial, el que sigui, i això
ho posen al Moodle, i llavors, en petit, a cos
1 i amb lletra blanca sobre fons blanc, fent
una analogia amb el mite de Frankenstein, no?
Amb el d'allòs. i llavors et treu allà una cosa
i llavors les condicions dels treballadors es
podien equiparar al no sé què perquè els burgesos
eren el doctor que els controlava foten una analogia
espectacular, jo ho he provat feu -ho, proveu
-ho a casa i és divertidíssim, treuen una analogia
i dius, hòstia, és que ben trobat i clar, llavors
el professor quan rep allò tot amb analogia Frankenstein
o bé, n'he vist d'altres als Estats Units posant
Rihanna per allà al mig o Beyoncé i llavors surt
Cots divertidíssimes. Jo recordo quan anava a
l'institut, això no em va passar a mi, però
li va passar a un dels meus socis, que un va
fer el treball... i va escriure una frase, era
sobre un dels primers homínids, que era l'Otzi,
i deia, en comptes de la bota li penjava del
peu, va escriure malament, la bota li pensava
del peu. Aquell treball el va copiar a mitja
classe, perquè tots van posar la bota li pensava
del peu. Per haver -ho fet a l'ordinador, vinga,
copy -paste, hi ha un, no? O sigui, qualsevol
qual, vull dir. Aquesta és bona, és una versió
rudimentària, allò que feia al principi el seu,
que es posava el text blanc, saps?, perquè no
es veiés igual, doncs el mateix per fer adoptar
el model, és boníssim. Escolta, tenim un parell
de seccions preparades. cop que preparem coses.
És el primer cop que tenim... No, però avui tenim
un convidat de categoria. Esperem que surti bé,
perquè si surt malament ja no en tindrem mai
més i donarem la culpa a tu. Primer i últim.
Primer i últim, no ho sé. Tenim a paraulat el
següent, és el Xavi Capellades, el CEO de Parlem,
per bàsicament negociar la renovació aquí en
persona, posar la pressió. Marc, vols començar
tu amb la teva o què? Aquesta sí que tinc molta
pressió, perquè fa molt temps que la porto dient,
però me l'estan diferint, me l'estan dient.
Et dono 10 minuts, eh? Hòstia, es posa ulleres
i tot, tio. Mira la pantalla, nen, ja t'he dit
que... No, era l'oïda, l'oïda molt bona. L
'oïda japonesa, m'ha quedat això, ara. No sé
què passa, jo cada cop que li demano xat GPT,
que genera una imatge de mi, el típic de... Tot
el que saps sobre mi genera una imatge, i sempre
em posa ulleres, tio. Pensa que et posa colbata.
Això no ho havia fet mai, ho he fet aquesta tarda.
Ho has fet avui. No, no sé per què, perquè estava
fent coses amb estils gràfics, i... Sempre em
posa ulleres. I m'ha fet molta gràcia perquè...
he mirat allò que pensa, allò que et diu, m'està
intentant, no em dóna cap foto, llavors deu ser
algú conegut, per tant, no cal que li demani,
bla, bla, bla, m'ha fet un trunyo. M'ha fet
sense ulleres, no ho sé, us ho puc ensenyar.
Però no s'assemblava bé amb res. Amb res, amb
res s'assemblava bé. A mi el meu m'ha encertat...
Tot menys una cosa que posava allà que jo desenvolupava
un webflow. Per aquí no pots passar. Jo pensava
que t'havia fet amb corbateta. Jo havia portat
corbat a molts anys, però el tema de les ulleres,
per ser informàtic, tinc molt bona vista. Marc,
què ens has portat? Això va sortir, estàvem amb
uns amics i estàvem jugant a portar personatges
anglosaxons i qui seria el seu homòleg català.
És interactiu? Absolutament. Jo no tinc res que
digui. Jo puc aportar, és a dir, jo si vols et
puc guiar més o menys per on i et donaré els
personatges, però tu m'has de dir qui és. Tu
fes el prompt. Exacte. És que ja és com bici,
perquè com que sempre està ell... És com aquella
parella que porta 30 anys casats i avui m'ha
vingut el regal de noces. I un dia fa un trio.
Aquella parella i un dia fa un trio. Aquesta
preparació pot ser desastrosa. Doncs jo us he
preparat aquí una petita llista de personatges
anglosaxons i hem d'intentar pensar qui és el
seu homòleg català. Vinga, va. Començarem per...
Els tinc com a agrupats, comunicadors, polítics
celebritats, emprenedors, inversors, però els
anirem juntant una mica. El primer jo crec que
és fàcil. Qui és el Joe Rogan català? Jo ho tinc
bastant clar. Hòstia, el Joe Rogan català. I
si volem ampliar una mica, podem dir espanyol,
va, perquè a vegades es limita molt. Fem català,
fem català. Joe Rogan. Hòstia, hauries dit un
tio hiperfamos, amb molta influència, conspiranoic...
faig i hagués fet lluita lliure. És clar, però
no els pot marcar tots. Una aproximació és bona,
ja. El Cárdenas no seria. Hòstia! Ui, que bona!
Ben tirat. No ho sé. M'han dit que no ha estat
avui aquí. Em falla per la de català, però bé.
Jo anava a dir Jordi Wild. Ah, sí, sí, sí. Jordi
Wild. Fa la mateixa... És el nostre. És el nostre.
Jo tinc aquí Jordi Wild. Jordi Wild, Jordi Wild.
Compro, compro. Van punts? Dones punts o no?
Aquesta guanya unes hores, ja. No, no, però a
Cardenas està molt bien tirat, també, eh? A Cardenas
tenies bonus proximitat, perquè és d'aquí. Perquè,
hòstia, sí, sí, sí, sí. Mira, hem parlat justament
abans d'ell. Vinga, va, traiem una altra de
la llista. Vull saber qui és Warren Buffett català.
Oh! Ostres! Warren Buffett català, eh? Un tio
que l'encerte sempre, que s'ha forrat... Que
té 96 anys i només menja McDonald's i beu Diet
Coke. Hòstia... Clar, fins no fa massa podíem
haver dit els roures, però... És bona. Jo aquest,
perdó, el tenia per Rupert Murdoch. Ah, sí, sí.
Però n'hi ha un altre, però està bé, està bé.
Ah, d'acord, d'acord. Sí, sí, sí, roures, Rupert
Murdoch, sí. Va, ja està, eliminat, Rupert Murdoch.
Jo no, no, no. Jo em quedo molt seu, també, vull
dir, no, el roure, però... No ho sé, ostres,
tu qui posaves? Clar, és que jo havia ampliat
una mica. Jo havia posat Juan Roig. Ah, bueno,
que has anat a Catalans de Segona. He escondit
els països catalans. Sí, sí. Està bé, està bé.
Què en sabem de la dieta de Juan Roig, per això?
És de Mercadona, segur. Sí. No ho sé, no ho sé.
Està bé, està bé. Sort que no has dit Josep Rambró.
Estic... Bueno, va. Aquest és polèmic. Qui és
el Marc Andreessen en català? Aquest és insider,
eh? Marc Andreessen en català... Hòstia, aquest és
complicat, eh? No el tenim? El tenim? Tu tens?
A veure, és que depèn de per quin angle el miris.
Clar, per... per creador d'internet, bàsicament.
Sí, pioner, pioner en el seu moment. Ara ser
un tio pioner en el seu moment, després inversor.
Té el cap cònic. Sí, el cap cònic. És molt inquietant.
Sí, és veritat. El meu cada cop està sent millor,
gràcies al que esteu dient. Jo tenia dubtes,
però m'esteu generant el personatge. Hòstia,
cap cònic, que hagi sigut pioner en el seu moment,
que tingui molt poder, que sigui molt fatxa...
Hòstia, Ganyet de Trump. Mira, l'ho dic perquè
ja paro, perquè me l'estàs regalant amb les
dos carros blanco. Me l'heu fet, m'heu creat
el personatge. És que me l'heu creat peça a
peça. Jo pensava, però ningú dirà, de veritat.
Hòstia, bona, bona. No sé si té algun mito, eh?
No, és que jo el tenia... No, però jo el tenia
i dubtava, i pensava, ostres, això no... Clar,
el tema de català també m'ha xiliat, eh? Tu
has tingut molt temps per pensar, tu. Clar, clar,
clar. Tu els tens molt ben digerits, eh? Hòstia,
déu -n'hi -do. Déu -n'hi -do. No, però d'aquest
tenia dubtes, realment no em semblava molt bo,
no? Llavors pensava, ostres... Va, va, feli,
feli. Anem a buscar referents catalans. Qui és
l'Oprah catalana? Uh! L'Oprah catalana? Sí,
home... Sector tele. Aquest es diu... L'hauríem
de trobar, home, sí. Jo crec que és el Julio
Otero. Oh, interessant. Jo tenia un altre, eh?
Tu tens un altre o no? És que... Però és el Ram,
també, eh? Si no fos per com s'ha torçat la
situació política, hauria dit Pilar Rahola. Bona!
Sí, bona, bona, bona. Bueno, no sé les posicions
d'Oprah respecte al conflicte de Gaza, però
bueno. No, jo crec que són... Poden estar, poden
estar. Són cavals. Està bé, jo tenia Mari Pau
Huguet. Sí, també, també. Està allà, està allà,
vull dir, era... en el seu moment, clar. Va ser
influencer, sí, sí. Julià Toro crec que té més
poder, eh? L'Oprah té un poder infinit, eh?
Sí, sí. A veure, us en faig dos més, va. Us en
faig dos més. És bo aquest joc, és bo. M'agrada
molt, eh? És que jo volia jugar... Jo volia fer
un directe en públic, no volia fer tu i jo a
casa, perquè a més, jo no sé res del folclore
català, saps? Jo sóc d'aquestes persones que
confonen... No et pensis. Que confonen gent famosa,
saps? Va, digues. Va, qui és el Donald Trump?
Però heu de buscar els dos angles, perquè té
angle empresarial i té angle polític, també.
Sí, i farsant, i tot. Sí, però no us enfoqueu
en una... Home, si m'ho posés en la taronja,
hauria de ser Albert Rivera, saps? No, no. Però
perquè és taronja. A veure... Ostres, aquest
també el deus tenir, eh? Aquest, el Trump, el
deus tenir. Aquest em costa, a mi. Tema constructor,
clar, aquí... Constructor de poder polític...
Són persones que s'han arruïnat 25 cops. Hauria
de ser Víctor Valdés amb això, però no ha fet
càrrega en política per sort. Per una banda podria
ser Núñez, però no tampoc. Hòstia! Però no te
la ves en política. Espera, espera. Joan Laporta.
El Joan Laporta? Bueno, però no, a part de constructor
i especulador... Va, però com hem preservat el
seu bufet... És un personatge que, bueno, va
amb tot per endavant. Entén de millor, eh? No,
no entenc de millor. Jo aquí he jugat al joc
de la hibridació. He agafat dos personatges i
crec que la fusió d'aquests dos seria... A veure
què us sembla. Un és Lluís Núñez i l'altre és
José Lías. jo dels dos et donaria Donald Trump
si es juntessin jo crec que tindries alguna cosa
semblant dona -li suficient temps a José Lías
amb el seu podcast i acabarà sent Donald Trump
o Joe Rogan tens algun més o què? podem fer dos
més aquest no el tinc per tant jo tampoc et sabria
dir qui és qui és el Peter Thiel català Si un
tio fosc, a la sombra, un nazi encobert, que
mou els fils del Deep State, qui és aquest home
aquí a Catalunya? Ah, vale, vale. I aquest no
el tinc, eh? No ho sé. Algú que mogui els fils...
Tu dius els roures, també, en el seu moment.
En el seu moment i ara, segur, perquè... És que
jo pito l'associació més a una persona que té
palàntir, del tema de la defensa, Estats Units...
Jo et diria que és una de les persones... amb
les que a mi em faria més por estar en amistat.
És a dir, si tu em dius qui vols que sigui el
teu últim enemic, diria ell. És una persona que
em fa molta por. A mi em faria molta por tenir
-lo d'amic i d'enemic. És com Putin, saps?
No vols tenir cap de les dues. Sí, sí. O aquest
o Putin. No els vols. Hòstia. Hòstia, no ho sé,
tu. No, aquest no el tinc. Ell ho pensava que...
No hi és. A Catalunya no tenim tants malànimes.
No tenim tant poder, tio. No, clar, és normal.
Clar, si hi hagués algú molt del Deep State català,
ja no sé. No ho sé, algú relacionat amb la Casa
Reial, que és d'aquí... Podria ser aquell, el
Nicolás, el pequeño Nicolás. Però no és d'aquí.
Un Fèlix Millet, igual. Fèlix Millet, quin seria
l'equivalent? El Moragas, aquell. El Moragas
del PP, aquest que movia els fils. Passa que
no té la part empresarial. Fèlix Millet hauria
de ser... Sí, jo crec que sí. Hauria de ser una
barreja entre Sam Bankman-Fried i Elizabeth Holmes.
Hòstia... Una barreja. Déu -n'hi -do. El que
passa és que aquests són més jovenets. Però jo
crec que ens quedem curts a tot arreu. Fem curt
a tot arreu. I podem assumir que com a país petit
tampoc podem jugar a la Champions més enllà del
futbol. A la Champions sí. Està bé, jo crec que
és la gràcia. Està molt bé aquest joc. Molt bé.
Marc, t'he de dir que m'has sorprès. Veus,
és que jo t'ho deia. Jo t'estava apretant per
fer -ho i sempre ell em tirava un pilot endavant.
Està bé, està bé. Jo no hauria sortit. Hi ha
molta gent que ha mencionat ell. Jo no sé qui
són. Me'ls he inventat. Bueno, passem... Jo
t'he preparat una secció, perquè, clar, tu ets
targuerí d'adopció, jo soc servei d'adopció,
i per tant... D'adopció no, perquè no he crescut
allà, tu sí. Els meus pares són d'allà, el que
passa és que casualment vaig néixer a Vic. Quina
mala sort. Els de Targa neixem on volem. És com
els de Bilbao. No, no, els de Targa neixem on
volem. Jo no he crescut a Cervera, però m'he
criat molt de temps a Cervera. Si és veritat
que... He tingut la lleidata com a llengua pseudomaterna.
I, per tant, hi ha certes expressions i paraules
que jo, quan parlo amb el català de persona,
trobo a faltar. Dic... Em falta alguna cosa.
La gent ha de saber que quan ell parla amb mi,
ell parla lleidat. Es transforma. Saps per què?
Perquè ets família per mi. Aquesta persona qui
és? Jo només parlo amb família, per tant... Tu
ets família, Ramírez. Hi ha certes paraules que
jo les trobo a faltar. No diré el sisquera, perquè
a Cervera no fem servir sisquera, però sí que
hi ha moltes altres paraules que jo et diré.
I tu em diràs també si les fa servir, si no,
si les pots explicar, a veure quina és la definició.
Prima paraula que jo trobo faltada, Lleida, que
és que no tenim en català, que és apriar. Apriar,
no la faig servir. Apriar és com un verb comodín
que fa servir per arreglar, enllestir, preparar
-se, canviar l'ordre, apriar els porcs. A parir.
A parir. Jo dic a parir. Déu -n'hi -do quin
llei de ta, eh, nano? No, no. No, no dic el seu,
eh? Bueno, no ho sé, vull dir... Bueno, ell per
Sant Ramon, igual, tu si reconeixes algun, ens
ho dius, eh? Bueno, jo Sant Ramon l'únic que
reconec és la piscina, municipal, anar a banyar
allà. Sí, home, sí, anar a parir als conills.
Clar, a parir als conills, però també és apria't
que anem a veure la padrina, saps? Sí, sí. Pots
apriar tu. Sí, sí, sí. Apria amb l'ordinador,
apria amb el WhatsApp, que no... Què estàs fent?
Parir amb l'ordinador, sí. Vale. Mosenguard.
Home, Déu mos enguart, home. Déu mos enguart
i Déu mos enreguart. Oh! Sí, hi ha més. Hi ha
dos nivells. Sí, hi ha dos nivells. Déu mos enguart.
Enredos. Sí, home, enredos i... Enredos, sí,
andròmines i tot això. Enredos. És una paraula
genèrica. Això són enredos. Però potser la diuen
a Barcelona. No ho sé. No, jo no l'he sentit
mai. És aquella que diu... Ai, aquests enredos...
Enredos, sí. Què vols dir, no? Que amb els anys
ja he anat... Va, va, més, més. A fer d'edena.
A fe de d'ena, a fe de Déu, sí. A fe de l'hòstia.
Sí, totes les fes que vulguis. A fe de Cristo.
Sí, aquestes... Tu les fas servir? No, aquestes
no les faig servir. No, no. Algunes d'aquestes
les fas servir quan parles a ràdio, a tele...
O has dit... No, no, no. A les que no m'entendran
no les dic. No, no, no, jo parlo com sempre,
jo no he perdut res. Com el Messi, una mica,
no? Bueno, el Messi no parla gaire. El Messi
no parla gaire. No, no. Vale, una altra que,
evidentment, que no es fa servir aquí, però és
el padrí i la padrina. Per mi no tenen la mateixa
connotació. avi, avi, allà, allà, que padrí o
padrina. El padrí és el padrí. Sí, perquè normalment
coincidia que el teu avi patern era el padrí
de bateig, i llavors padrí o padrina, i llavors
la gent gran són els padrins. Clar. Un altre
verb que aquest sí que no he sabut traduir. Vagar.
Ah, no em vague, sí. Hosti, no em vague. Hosti,
veus? Em fas recordar coses que no sabia que
sabia. És una mescla, jo l'he definit com un
verb per indicar la mescla entre indisposició
i mandra per fer calcom. Sí, i indisposició,
no he tingut prou temps. Hosti, que t'ha vagat
de fer això? No ho faré quan em vagui. Espera't,
ja t'ho faré quan em vagui. No m'ha vagat.
Veus, el joc aquest dels famosos, no em vagava
de fer -lo fins ara. Però clar, no ho dius aquí,
Barcelona, això. Però com ho diries? No m'ha
sortit de... No, és que jo no ho estic entenent.
No, és que no em vagues. No he tingut temps,
ni prou ganes, ni prou iniciativa com per fer
-ho. No he tingut ni els mitjans. No m'ha vagat.
Tinc tres que en realitat són més adverbis. La
declinació de prou, que és un adverbi invariable
en català d'aquí, però a Lleida el prou -te,
prou -tes, prou... Plural femení i plural femení
de prou. Però això d'altres bandes també es
fa. Prou -tes, sí, no? Sí, sí, sí. El que no
es fa, a Lleida es fa molt, el de la mica, la
miqueta i la miqueteta. Encara menys que una
miqueta, hi ha una miqueteta. Però se sap on
està la línia o no? Home, i tant. Nosaltres sí.
Jo el prou -te i prou -tes no me l'he pogut
eliminar mai. Hi ha gent que em diu, però què
dius? O re, dir re en comptes de res. Prou -te
fenya. Sí, prou -te fenya. Prou -te fenya. Vull
dir, jo no entenc com poder parlar sense fer
-lo servir. Jo no tinc prou -te soltura per fer
-ho, hi ha prou casos i prou -te situacions on
és menester usar -lo. Després, en pic. En pic,
sí. En pic, sí. En pic, ho saps? Sisplau. En
pic acabem, anirem a fer una cervesa. En pic.
Al instant. Saps com els murcianos que tenen
el pico esquina? Que és com... Queden a la cantonada,
no? Queden al pico esquina. Allà. Tan bon punt
acabem, no? Sí, en pic acabem. En pic. En pic,
immediatament. En pic. I psofacte. I després,
aumón. Aumón, sí. Hòstia, que por aquesta. Aumón.
Si això no ho trobes aumón. No. A un món? No
es diu a un món, això. No, Marc. Enlloc. Enlloc
és a un món. A cap món, bàsicament. Jo per mi
és com... A cap lloc de l'univers? Sí, al món.
Això no ho trobes a un món. No hi és a un món.
Hòstia, ho has buscat. No l'he trobat a un món.
Hòstia, és bo. És boníssima, això. Vols més?
Vinga, va. El Marc ha fet una miqueta més cursa.
Després ja tinc com paraules específiques d'alguns
noms, de coses que també de vegades les dius
i et miren com... Eh? El tros. Sí, el tros, sí.
Sí, és com l'hortet, no, això? No, no, no. Hòstia,
Marc, és que mira aquesta ciutat, eh? No, no,
no. El tros pot ser un latifundi, és igual. Déu
meu, no. Sí, aquí a Barcelona fan molt la traducció
aquesta del campo al camp, no? Sí. Els pagesos
no van al camp, els pagesos van al tros. I sento
coses molt estranyes, sobretot quan hi ha manifestacions
de pagesos i tot això, que diuen unes coses molt
rares. És que jo el tros el veig petit. No, no,
no. El tros no té mida. Com en castellà diu vamos
al campo, en català anem al tros. El tros no
té mida és de les millors paraules que s'han
dit aquest podcast. El tros no té mida. Jo l
'havia definit com... És un concepte, sí. És
un espai -temps. Sí, de fet, recomano la lectura
de lo diccionari de català, que està molt bé,
vull dir que en el seu moment recordo haver -lo
llegit i dir, ostres, la meitat d'aquestes jo
les dic, però hi ha paraules infumables. Però
bueno, jo el tros el definia com parcel·la de
camp on home cultiva collites i alguns grups
de música hipsters s'hi fan fotos, d'acord?
Sí. El purín, què és el purín? El purín, sí.
Relacionat amb el tros. El purín tampoc, no,
Marc? Sí, nen, això és la merda que tenen els
porcs, home. Sí. Collons, que ja saps que jo
vinc de família de càrnica. Sí, va, no sabies
cap de... No t'he dit que vinguin de família
de Lleida. A més llocs, ja. Fems i adobs per
la terra, generalment s'escampen pel tros per
alimentar la terra i a poder ser per fer fora
els hipsters. Aquesta és molt específica i crec
que és molt de segons quins pobles. La Gelaó.
La Gelaó. Sí, em sona, però no l'he dit. És
un punt per sobre de fotum fred de Caldeu, un
per sota de temperatura mitjana de Plutó. Perquè
només es fa a llocs de Lleida. El Cossi. El Cossi,
sí. El Cossi, sí. Un cove, no? No? No el tinc,
eh? Sí que en tens. Avui estàs aprenent tu, eh?
A veure, és que em poses un terreny de domini
que no és el meu. M'has tret de la meva zona
de confort, clarament. El cosi, que al diccionari
català apareix, de totes aquestes, moltes no
apareixen, al diccionari català, i aquest sí,
que posa atuell gros de forma de tronc de con,
destinat principalment a fer l'abogadà. La meva
definició és com una galleda baixeta i ample
on de petit t'hi banyen. Sí, t'hi banyaven.
Fins als cinc anys. Fins als cinc anys t'hi
banyaven, el cosi. parles així aquí fora, parles
així, i no t'entenen ni tres paraules. Bueno,
hi ha coses que diu la meva iaia de Cervera que
no entendria ni jo. Allò que dèiem abans, per
fer les bones preguntes en un món del llenguatge,
has de tindre una experiència prèvia. A Targa
com sols dir nosaltres i vosaltres? Naltres.
Naltres, naltros, naltros, però la meva iaia
diu mosores i vosores. Hòstia, aquest no. Hòstia,
és duríssim. Però això és a Cervera. No, això
és a Portell. A Portell. Sí, sí, clar, a prop
de Sant Regat. Veus, no diem Tàrrega, diem Targa.
Targa. Saps quan algú és d'un radi a partir
de 15 -20 quilòmetres i ja comença a dir tàrrega?
No, ja. Però llavors ja saps... Els de 15 quilòmetres
a la roda tothom diu tàrrega. Sí, sí, sí. Fins
a Sarvera arriba allò de tàrrega, ja més enllà
ja no. No, més enllà ja no. Bé, tinc tres preguntes
per tu per acabar ja una miqueta això. Paraula
preferida de Lleidata. Hòstia, paraula... Ui!
Bueno, és que això és molt complicat, eh? O Targaryen.
No, no, no, això és molt complicat, perquè jo
tinc com una croada personal amb ma mare i les
meves tietes, que ja no hi són, la meva àvia
i tot això, de recuperar paraules que ningú ja
no diu. I llavors tinc un llistat de paraules
bastant hardcore. Llavors en vaig recuperar una
que la vaig servir... Hardcore és llei d'edat,
eh? Sí, bueno, hardcore és internacional. En
vaig recuperar una, que la dic molt sovint i
la vaig tornar a posar de moda en cercles familiars
i una altra vegada al poble, que és Traut. Hòstia,
no sé què és. Traut. Un traut. Això es fa...
Si vas per la cigarra, t'entenen. O sigui, aquesta
gent està passant un traut, o... Ostres, això
ens ha provocat un traut a casa. Un traut és
un daltabaix molt gros. Pot ser una malaltia,
una mort, una desgràcia... T'has arruïnat, han
anat malament les collites, i t'ha provocat
un traut. I això ve del llatí, tributus, ve de
tribut. O sigui, de bé de pagar d'una penyora
molt, molt desorbitada. Vaig anar a buscar...
Surt el diccionari, eh? Surt el diccionari. Hòstia,
és un bon nom per un grup d'hablar que emet
el depressiu català, eh? Traut, sí, perquè em
sembla que s'escriu en diàries, ja? Sí, sí,
té diàries, ja. Compaura, no? Sí, sí, compaura.
Aquestes paraules de català antic. Aquesta te
la regalo, fes -la servir. Oh, Traut, m'encanta.
I ja et diu que als romans no els agradaven els
impostos, tampoc. No, no, això em sembla que
no els ha agradat mai a ningú. Paraula preferida
del català, és a dir, quan vas a Extramurs, no?,
al País del... costat i dius, us falta aquesta
paraula, saps? Tipo un déu -n'hi -do. Home,
home. Rai. Home, tio, eso rai. Aquesta és la
millor. Aquesta és la catalanada que fas, tu,
sempre o no? Bueno, jo no... A veure, jo tinc
un problema amb el castellà, que és que el parlo
massa bé. Llavors, jo... A mi el que m'agradaria,
si us convido a mirar els vídeos que hi ha en
entrevistes a YouTube al Josep Pla... Sí, sí.
que és aquell castellà que dius, si no pares
atenció, dius, aquest pare està parlant gironí
tancat. Sí, sí, és boníssim. És boníssim, eh?
I, hòstia, a mi m'agradaria parlar així, o com
el que parlava l'Espriu, no? Sí, també. Amb
aquella famosa entrevista. Amb aquella famosa
entrevista, sí. Que diu, clar, dius, que jo no
ho podeu enquestar, perquè tens que poner la
boca com un culo de gallina, no? Això l'hi diu
l'entrevistador. És increïble. Això l'has de
trobar, és preciosa. És increïble. A mi m'agradaria
parlar... No m'atrevi això. O sigui, dic, perquè
com que el parlo prou bé, Per fer això m'hi
he d'esforçar. Però a mi m'agradaria que el
meu castellà natural em sortís com el del Pla
o l'Espriu, quan parlaven en castellà, que és
meravellós. El meu avi, jo recordo el meu avi,
que es deia Josep Maria, i quan el parava a la
Guàrdia Civil i li preguntaven el nom, li deia
que es deia Cossé. Perquè, clar, la Jota en català
no existeix. I llavors la gent gran d'abans
no sabia dir la Jota. I el so més proper a la
Jota castellana és la K. D'aquí ve la paraula
quefe. i clar, em feia molta gràcia perquè li
deia, padrí, diguis José però ell no sabia ni
la de tancada ni la d'allò, li deia José i era
molt divertit sentir aquella gent d'aquella
generació parlar d'aquesta manera i jo m'agradaria
parlar així però hòstia, no em surt, m'hi desforça
més i l'última és alguna paraula del napolità
que hauríem d'importar al català. Hòstia, al
napolità n'hi ha moltes, de paraules xulíssimes.
Al napolità no només hi ha moltes paraules xulíssimes,
sinó que hi ha moltes paraules que són directament
del català, per la influència catalana. I llavors,
home... Hòstia, no ho sé, n'hi ha moltes...
ells diuen molt a safar. A safar vol dir quan...
Hòstia, no sé com traduir. Quan a safar, vull
dir... És una expressió que es fa servir per
tot, que vol dir com ja n'hi ha prou, o Déu
-n'hi -do, o es pot... No sé si vol dir a safar,
o sigui... Sí, massa coses, no? Massa coses,
no? A safar. i normalment es fa a la Maró es
fa a la Madonna oh, o sigui blasfèmia, eh? bueno,
no, blasfèmia no, perquè allà el tema el dic
quan senten nosaltres cagar -nos amb Déu i tot
això els fa molta impressió bueno, depèn de la
regió d'Itàlia, les regions d'Itàlia que són
a Nàpols molt més mea pila aquest tema, el tema
Sant Genaro i tot això ho dic per la Madonna
a Nàpols i llavors jo tot això hi tinc una mica
de tirada i és molt divertit veure com parlen
i sentir el napoletà és molt maco Jo vaig fer
l'exercici d'intentar traduir les blasfèmies
catalanes a altres idiomes, i en italià amb bastant
bé, perquè segons quina regió, el Benetó i la
Toscana són molt blasfèmies. Però el tema nostre
de la relació amb la caca, això viatja molt malament
a qualsevol llengua, perquè s'espanten molt
quan s'entenen això. Però mira, i amb això podem
tancar, la blasfèmia que més els va agradar als
italians del meu Erasmus va ser que un déu clavat
a la creu amb xinxetes de colors. Sí, aquest
també és un clàssic, és un clàssic. Molt bé,
jo crec que podem seguir. Ho hem deixat molt
amunt. Ho hem deixat molt amunt. El que no sabeu
és que el que edita la transcripció, generalment
sóc jo, i la revisa. Tu saps la transcripció
que sortirà d'això? Serà molt divertida. Xatxepete.
Molt bé, gràcies. Bueno, un plaer, home.