Estem fent un pre-fals inici, com farien els
del Nadie Sabe Nada, tio, i estàs dient coses
molt interessants. I era material, era carn de
podcast ja tot això. A veure, tan interessants
no eren perquè només t 'he preguntat com estaves,
m 'has dit que has dormit poc i tens una revisió
mèdica. O sigui, tan interessant, tan interessant
no era, eh? No, però el tema de... Hòstia, volia
parlar -te d 'això, estic superopinionat d 'aquest
tema. Jo crec que sí. Com hem arribat a la conclusió
del tema d 'avui? No, però en unes coses diferents,
estic megaopinionat. per la conclusió del tema
d 'avui, que hem arribat a la conclusió del tema
d 'avui d 'una manera absolutament aleatòria
i arbitrària, perquè és de què parlem, no tinc
ni idea de què parlem, o si se 'ns ocorrerà alguna
cosa. És una conversió que ha transgradit la
nit i s 'ha mogut el dematí. Quina mala paraula,
dematí, eh? S 'ha mogut el matí. I ha resultat
que volíem parlar del mateix. Però jo no t 'estava
dient això, t 'estava dient que el món està molt
boig. No sé si no notes que el món està molt
boig últimament. Però en quin sentit? En el sentit
que la política s 'està convertint en una espècie
de teatre i ho està permeant tot. Tothom parla
que si Trump, que si Elon Musk, que és un villano,
no ho sé, és tot molt boig, no ho sé. A mi em
fa molta gràcia. Jo com a observador independent
em sembla divertit. El que passa és que em fa
molta por que sigui com el Covid, això, saps?
Com que estiguem donant el... El benefici del
dubte a molta gent que realment aquell que està
fent és retallant i menjant llibertats d 'una
manera molt bèstia. A mi això és el que em fa
molta por. És a dir, que ara potser, o sigui,
no és que et sembli divertit, però et sembla
com potser entretingut, no sé si és la paraula,
però em fa por que no sigui una mica com el Covid.
O sigui, aquesta idea de no tots tancats a casa
i el dia següent, nen, el surveillance estava
pertot arreu. Que a base de que et ve tot amb
un bon embolcall i és divertit i és maco, s 'estigui
implícitament... deflectant molta llibertat i
molta... No ho sé, no ho sé, Àlex, és el que
tinc al cap ara mateix. Recullo el teu fil de
conspiranoia i doblo la meva aposta. No, no,
no vull que soni conspiranoia, eh? Sona, no,
no vols que soni conspiranoia, però sona conspiranoia,
tio, és el que estàs alimentant. Però jo anava
a dir una frase que sona conspiranoica també,
però no ho és, que és la... perquè són encara
més conspiranoiques, però no ho és. Després,
si fiques aquesta coletilla, fa que sigui més
conspiranoica. No, és la de no consumir notícies,
tio, perquè al final distorsionen molt la realitat,
no? La frase de Mark Twain de m 'agrada estar
informat, per això no llegeixo els diaris, doncs
més que mai és certa. Però ara aquí li dono la
volta al tema. És a dir, jo crec que el món està
millor que mai. I sé que és un tema al qual tu
estàs fonamentalment d 'acord, Però ara t 'estaves
contraint a tu mateix, perquè tenim totes les
dades que proven que el món està millor que mai,
però crec que part del... digue -li, és del zeitgeist,
o és de la... d 'una manera de retenir el control,
les elites, i això aquí ja sí que poso amb el
barret de paper de plata. o de paper al bal,
ara s 'ho partirà amb marques que podrien patrocinar
aquest podcast algun dia, que és la de mantenir
la gent entretinguda, un, amb el pan en me circenses
de tota la vida, dos, enfrontada. Perquè al final
això també és una manera de... Si tu mantens
certs estrets socials enfrontats entre ells en
el mateix nivell, és a dir, si tu enfrontes la
classe treballadora, la classe treballadora no
s 'enfrontarà amb els estrets socials immediatament
superiors. I és una pràctica més vella que el
que ha segut. Per tant, no ho sé, a mi ja no
em sorprèn, però és veritat que he arribat a
un punt de la meva vida, digue -li... per estar
a prop de la crisi dels 40, que jo la vaig passar
als 25, però jo crec que ja he assumit que això
sempre serà així, no importa el que passi, i
tinc suficient trajectòria com per saber veure
que, des que tinc gust de raó, aquesta narrativa
del món està anant a pitjor, la gent jove d 'avui
en dia són uns dropos... el poder ens controla,
la justícia cega, els polítics són uns corruptes,
totes aquestes afirmacions de merda, és veritat
que es compleixen. Vull dir, es compleixen i
són tan vagues com perilloses. Però, però, però,
no sé si és que estic adoptant un estil de vida
més estoic i no m 'agrada gens l 'estoïcisme,
però és veritat que... No canviarà mai. Aleshores,
si la narrativa imparent és aquesta, malgrat
que hi ha dades i afirmacions fefaents suficients
com per provar que tot això és incorrecte i és
fals, no sé què fer. O sigui, no sé com viure
amb això. Encara estic envolt amb aquest núvol
de dubte que no... No sé. O sigui, estic perdudíssim
amb aquest tema. Ho tornaré a intentar, perquè
crec que no... El meu missatge no ha arribat
bé. Segon intent. Deixant de banda que estic
d 'acord que el món només fa que anar millor
i això és inqüestionable i qui m 'ho vulgui qüestionar,
mira, sobre altres coses no, però sobre això
crec que tinc dades. Dit això, el meu noticiòmetre
no es mesura pel molt que jo llegeixo les notícies
perquè literalment... Mira, jo sé de gent que
està poc informada, però... Jo a aquests els
passo per la dreta. Soc possiblement de les persones
menys informades del planeta i això és una cosa
molt dolenta de dir, però almenys cadascú ha
de reconèixer les seves debilitats. La meva manera
d 'informar -me moltes vegades és preguntant
-li a la gent. Consell de vida. Això pot arribar
a ser inclús com un icebreaker bastant bo. Utilitzar
la teva ignorància informativa per nutrir relacions
amb altres persones. Molt interessant aquest
concepte, perquè a la gent li agrada bastant...
il·luminar -te sobre les coses que ells creuen
que saben molt, que generalment són notícies.
La gent sap molt de notícies i de futbol, en
general. Llavors, per què et comentava això?
No intentava dir que el món anava malament. El
que intento dir és que em sorprèn molt la qualitat
informativa de la gent, anem a dir, dels esdeveniments
dels Estats Units. Abans, ningú tenia ni idea
de la política exterior de Joe Biden. Però ara,
el fet que tothom... o que, no ho sé, que associin
els Teslas. És que això em fa molta gràcia, perquè
la gent el senyala molt com dient, ah, aquests
són els cotxes del Musk, saps? Llavors, em fa
gràcia com aquest concepte. I tot això ve com
d 'anècdota, eh? O sigui, tot plegat em ve d
'anècdotes, d 'ereccions personals, perquè, de
nou, no consumeixo gens aquests mitjans i sóc
una mala persona per parlar d 'això. Però veig
que aquesta narrativa i aquest discurs està percolant
molt a la societat. És a dir, estem molt preocupats
pel que passa a l 'altra banda. És a dir, va
al carrer i comences a preguntar, escolta, qui
és el ministre d 'Indústria? Qui és el ministre
de Foment? O qui és el ministre d 'Economia?
No sé, ara els ministeris tenen uns noms raríssims.
Abans eren com les enginyeries. Clar, des que
no hi ha el Ministerio de Familia, eh, no? I
de... Hi ha ministeris molt estranys. I ho sento,
em vaig a carregar tota l 'audiència femenina,
però hi ha una cosa que no entenc. O sigui, hi
ha un ministeri que es diu Ministeri d 'Igualtat
i Feminisme. No ho puc entendre, és contradictori.
És a dir, no té cap sentit. Ho sento molt. I
això no és un comentari masclista, és un comentari
racional. En parlarem un dia, eh, d 'això. En
parlarem un dia, eh, perquè tinc opinions. en
podem parlar, però jo no ho entenc, o sigui,
ara tenen noms que no puc entendre, o sigui,
no sé exactament què estàs governant amb aquest
nom tan estrany. Dit això, política americana,
ara estem molt interessats en el que passa allà
i el que et deia és que si posem una carxofa
al carrer, crec que la gent sap més. qui és Besen
i Rubio i Trump i Musk, que no pas qui són els
ministres d 'aquí i d 'Espanya, crec. Sí, clar.
Vull dir, fixa't que al final d 'on consumim
les notícies avui en dia i com les consumíem
fa 15, 20 o 35 anys. És a dir, avui en dia de
la gent ja només s 'informa per WhatsApp, Instagram,
Twitter, Facebook i, amb sort, alguna publicació
online. Per tant, el teu input, el teu noticiòmetre
que li dius tu... és, per dir un número arbitrari,
95 % les notícies generades per empreses americanes,
controlades per empreses americanes i filtrades
per empreses americanes i, amb sort, potser mires
TV3 o algun altre mitjà d 'aquests que és una
derivada segona o tercera perquè al final el
que faran és agafar les notícies d 'allà. No
ho sé, jo tinc la impressió... completament esbiaixada,
perquè jo he desconnectat voluntàriament d 'aquestes
coses, però així com en els anys 90 tu sabies
de la dissolució de Jugoslàvia i de, per exemple,
guerres entre les guerres tribals a Àfrica i
problemes de neteixes ètniques, autors contra
tutsis i d 'altres conflictes internacionals
en moltes altres parts del món, no a un nivell
baixíssim. però tinc la impressió que tenia molta
més visibilitat a un nivell superficial de més
territori del planeta i que ara tot és molt més
americacèntric. I quan dic Amèrica em refereixo
als Estats Units. Ara només saps que es volen
quedar el Canadà i Groenlàndia. Però és que els
Estats Units, és el que dic sempre, es creuen
que són el malic del món i nosaltres ho estem
permetent. És una miqueta el fill egocèntric
que reclama tota l 'atenció de la família i nosaltres
l 'estem permetent, l 'estem mimant. Per què?
Perquè no fem més que consumir les pel·lícules
de Hollywood, fer servir tota la tecnologia que
ve d 'allà, comprar d 'una manera deliberada
i cega tot el que ve dels Estats Units, com pensant
que aquesta fascinació que tenim per Estats Units
produeix el millor del món, són els millors en
màrqueting, són els millors en no sé què, són
els millors en no sé quantos, i no és veritat.
I de fet, venia fent una reflexió ara que venia
cap aquí. perquè pensava, dic, hòstia, és ben
curiós. Jo estic seguint molt poc, eh, tot el
tema de Trump, perquè al final, mira, me la porta
molt fluixa, tot plegat, perquè al final, com
diu la frase aquesta, dis -tu això al pas, no?
I això també passarà, i ho recordarem anecdòticament,
d 'aquí 20, 30, 40 anys, a menys que Estats Units
hagi erigit com la nova potència nazi, saps?
Perquè al final estem jugant a tornar als anys
30. I més, avui, quan s 'han anunciat, o avui
o ahir, no me 'n recordo quan ha estat, el tema
que Estats Units busca reduir el seu dèficit
d 'importacions amb tots i cada un dels països
del món, de manera individual, fins i tot amb
les illes, em sembla que són les illes McDonald's
i no sé què, que tenen zero habitants, li ha
posat uns tàrifs, tàrifs són arancels, no? Em
sembla? Uns arancels del 10%, no sé quin collons
de negoci tens a una piscina, ah, jo, a una piscina,
a una illa. que està deshabitada, que només hi
ha vida en pingüins, però bueno, això és el que
està fent una miqueta Donald Trump política de
cara a la galeria, però li estem donant molta
més bola perquè al final tenim mitja vida hipotecada
als Estats Units. Per què és això? Anem a buscar
una miqueta els orígens d 'això. I estem desviant
completament el tema d 'episodi, però em fascina
bastant. Però per què ve tot això? Fixa't que
hem estat abandonant el nostre cervell a una
mena de... d 'Erasmus permanent a Estats Units.
Per què? Perquè associem Estats Units a diversió,
a entreteniment, inclús creixement personal,
ambició, negoci... És un país que tenim lligat
a tot aquest tipus de sensacions i sentiments.
Però per què ve això? Fixa't que totes les pel·lis
que vam consumir als anys 90... I som nosaltres,
no només Estats Units. Són les de Rússia són
dolents, els xinesos són dolents... Els afganesos
són terroristes. O sigui, hem comprat subconscientment
tota aquesta cultura d 'Estats Units. Ho fan
tot bé i la resta del món són tots uns vagos
i maleantes. Ja no et dic com és la mentalitat
de la gent d 'allà que no només consumeix les
pel·lícules sinó que totes les sèries, els seus
anuncis i tota la porqueria que respiren en aquest
sentit de propaganda. Vull dir que al final aquest
lliure mercat ultracapitalista simplement ha
fet ha transformat la censura i la manipulació
de les masses en una altra manera. És a dir,
esqueixen molt de l 'autor... Hòstia, no em sortirà
la paraula. Autorita... Autoritarisme, vinga!
Autoritarisme dels altres països, però ho estan
imposant d 'una altra manera allà, val? Aleshores,
clar, si tu li sumes 20 o 30 o 40 o 50 anys de
manipulació més o menys subtil... D 'aquesta
manera, al final t 'acaba sortint gent que has
comprat aquest model mental, que és molt còmode,
d 'altra banda, però han fet que tota l 'atenció
del planeta, almenys digue -li del món occidental,
sigui Estats Units. I tot passa per allà, i tot
es decideix aquí, i el que fem, fixa't, és el
mateix amb les eleccions americanes, tio, les
eleccions americanes. O sigui, sabem més de les
eleccions americanes que de les eleccions dels
nostres països respectius. Vull dir, és força
trist. La gent, mira, matina per veure els Òscars,
o sigui, o no dorm per veure els Òscars, per
veure la final de la Super Bowl, hi ha altres
merdes que ens haurien d 'importar no res i menys,
saps? No dic que... No, això no és una apologia
de la castanyada és millor que Halloween, ultralocalisme
o mort. No, però simplement estic veient com
estem anant com a zombis a consumir... una sèrie
de valors i de contingut que podem discutir si
són millors o pitjors que els nostres, però que
ho estem fent d 'una manera molt servicial i
molt gregaria. És a dir, és molt fàcil abandonar
la voluntat pròpia i seguir el ramat. I ja està.
Jo poso en qüestió aquesta manera de viure la
vida. I a mi, en què m 'afecta? O en què ens
afecta a nosaltres? Doncs que si tu vols anar
contracorrent, doncs has d 'assumir que sempre
aniràs contracorrent, perquè la majoria de gent
estarà, ja et dic, abandonada a aquesta sort
i a aquesta servilitud. O sigui, tenim aquest
complex de inferioritat, de que... Jo hi ha un
discurs que m 'havia comprat, i és el de... Va,
seguim per aquí, seguim per aquí, que hi ha llenya.
Va. Mira, mira, mira, molta gent... Et ve aquesta
idea que quan munta un negoci a Espanya diu,
no, és que jo vaig als Estats Units, vaig veure
el que feien i allà com que sempre van com 10
anys per davant, llavors jo a partir d 'aquí
ja s 'amarissen els pèls. O sigui, no van 10
anys per davant, ho sento, en moltes coses van
20 anys per darrere. Comprem una narrativa que
allò és el nostre futur i en moltes coses potser
sí. Però en altres, no gràcies. I el que tu dius,
no? Importem tradicions que possiblement ara
ens fan més gràcia. És que això és com... No
que entengui, però és com ser -li infiel a la
teva parella. Pot ser divertit en el moment...
A veure, és que m 'estic ficant en un jardí difícil
perquè jo ni tinc parella ni soc infiel. Però
això és com les tradicions, la castanya ha de
ser com la teva parella, no? Llavors el Halloween
sembla que fa més gràcia i el celebres un, dos,
tres anys i a veure, Halloween, tothom ho ha
de dir, és una puta merda i ja quasi, quasi per
inèrcia has abandonat la teva parella i ja has
convertit la infidelitat en l 'estatus quo. Això
és el Halloween. Simplement, no sé, és que la
globalització no està fent mal. Podem parlar
de força coses, però tots aquests fenòmens socials,
tipus la suplantació dels... de les tradicions
locals, és una altra importada, si passen de
manera orgànica no hi ha cap tipus de problema,
és el que ha passat sempre. El problema és que
ara estem veient que és una cosa que s 'està
suplantant a base de màrqueting, a base de...
La gent també li agrada la novetat, també t 'he
de dir, aleshores la fascinació per l 'estranger
sempre és rellevant, vull dir, moltes... marques
i moltes polítiques i campanyes de màrqueting
és com intentar importar alguna cosa de fora
perquè com que és novedós i a la gent li agrada
la novetat, doncs acaba calant. Si la suplantació
d 'aquestes identitats pròpies fos d 'una manera
orgànica com el que ha passat tota la història,
més o menys deixant de banda colonialismes, invasions,
etc. però sempre hi ha hagut suplantació d 'identitats
d 'una manera orgànica. Però ara no és el cas,
bàsicament. També et diré, hi ha altres tradicions
que segurament no desapareixeran mai, hi ha altres
tradicions que tornen, perquè són difícils de
suplantar, és a dir, jo què sé, saps? Per bé
que hem tingut una època que semblava que tot
era branx, i branx, i branx, i branx, si t 'hi
fixes, els últims 20 anys, la gent només parla
de branx, m 'agrada veure aquest ressurgir dels
esmorzars de Forquia, i sé que sona a cliché
total, però és veritat, mai he vist tants...
cartells d 'aquí fem esmorzar de forquilla i
tal, tal, tal, com estic veient ara i com que
està tornant la tradició. O sigui que d 'alguna
manera aquest, el pèndol, tornem al tema dels
pèndols, el pèndol de les tradicions està tornant
amb una força interessant perquè s 'havia anat
massa cap a la globalització. Aleshores, jo predic
una tornada a reforçar el tema de les castanyades,
el tema de les calçotades, el tema dels morcels
de forquilla, el vermut, moltes d 'aquestes coses,
i passarà a nivell internacional. Per què? Perquè
al final el globalisme ha portat coses molt bones,
ha portat moltíssimes coses dolentes també, i
ja està. És hora de passar comptes i veure amb
què ens quedem, i és el que acabarà. permeant
de manera, o quedant -se de manera aparent a
la nostra societat, i el que no, doncs, ho farem
fora, i d 'alguna manera serà, potser, la cosa
més orgànica d 'aquest procés. Però, bueno, no
sé, és un debat molt filosòfic. L 'altra part
és el que tu comentes. Jo, la narrativa aquesta
de si ui, si Estats Units ho fan tan bé i tal,
segurament acabarà passant el mateix. D 'aquí
20 o 30 anys acabarem tenint la mateixa discussió
amb... Buah, tio, te 'n recordes quan dèiem que
és que a Xina és que són molt treballadors, són
molt eficients, és que clar, no es pot competir
amb la producció a Xina, és que són molt innovadors,
li vam passar la cara als Estats Units i de cop
i volta d 'aquí 20 o 30 anys ens adonarem que
tot això era fake o que s 'aguantava sobre una
estructura que no era mantenible o que no era
sostenible pel que fos, perquè depenia d 'un
estatus quo en ell polític, a nivell econòmic,
havia de petar per algun cantó, doncs igual que
acabarà petant, doncs, l 'obercapitalisme aquest
d 'Estats Units o, jo què sé, el tema dels locos,
vull dir, tots aquests locos, ara Trump sí, però,
tio, també... Quants anys portem mirant les bajanades
que fot Putin, o Netanyahu a Israel, o el de
Corea del Nord, o quan teníem Aznar, saps, aquí,
vull dir que al final, o Rajoy, saps, vull dir
que al final, no ho sé, jo tinc la sensació que
més o menys és sempre el mateix, van canviant
els actors, et van canviant el focus d 'atenció,
com perquè pensis que, ai, mira, ara això és
la cosa en què has de tenir atenció. Recordo
que fa un any o dos... Es va posar molt la moda
entre els techbros, i a mi em feia molta ràbia
aquesta moda, però no sé, tu no recordaràs perquè
no estaves a Twitter, però com que de cop i volta,
potser ja fa més d 'un any, es va posar de moda
l 'expressió the current thing, la cosa d 'ara,
la cosa actual. I tothom va començar a posar
missatges del pal. Jo... recolzo The Current
Thing. Jo estic a favor de The Current Thing.
Elon Musk va ser un d 'aquests famosos trolls
que es va pujar al carreguet com dient perquè...
com dient, és que els interessos de la societat
canvien tan ràpid i som tan fàcilment manipulables
que, d 'aquesta de moda ara, Black Lives Matter,
doncs, jo estic d 'acord amb Black Lives Matter,
hi poses els hashtags i els emojis que toquen,
i ara aquesta de moda, no, és que ara és el dret
dels trans, ah, fantàstic, doncs és això, i ara
què és, no, la gent què és, les andu, les riades
que va haver -hi a Texas i no sé què, i llavors
cada una d 'aquestes coses era la cosa actual,
no, the current thing, i llavors... No m 'agradava
el factor forma, però la substància d 'això era
el de dir que efímeres són les causes i que simples
que som que només ens podem focalitzar en una
cosa. Ens han portat tan lluny en aquest forat
de conill del hiperindividualisme i la simplicitat
gairebé a nivell ameba cerebral que ens han portat
que només ens podem focalitzar en una cosa i
ara hem d 'estar... Jo tinc la sensació que la
propera iteració dels diaris o de les plataformes
de mídia és com, ei, això és el que està passant,
aquesta és la cosa que t 'has de focalitzar avui,
avui, eh, és només avui, són coses de 24 hores,
i aquesta és la reacció que has de tenir, ja
et diran fins i tot si has d 'estar enfadat,
o content, o trist, o jo què sé, saps? Hostia,
mira, mira el que està passant a Ucraïna i això
és dolent per tu. O sigui, ja ni tan sols et
diran... que ja no et donen les dades, ja no
et donen l 'esperit, ni t 'impulsen a fer l 'esperit
crític, ni res de res, sinó que simplement serà
el pal, això és el que has de saber, això és
el que has de postejar, clica aquí per postejar
-ho i compartir -ho, i au, i next thing, vull
dir, sé que sona molt a, ja està, a gorro de
paper al bal, d 'algú s 'ha llegit el 1984 recentment,
o Un mundo feliz, i ja està. I pensa que ha vist
la llum ara i que ha tingut una epifania. No
ho sé, tio. Jo realment estic molt cansat d 'aquestes
merdes, saps? I voldria que d 'alguna manera
no condicionessin el meu... O sigui, la meva
vida a nivell anímic, sobretot. A nivell intel·lectual,
social i econòmic, t 'afecta. Però a nivell anímic...
Hòstia, crec que hauríem d 'aprendre a distanciar
-nos d 'aquest tipus de coses. El concepte pensar,
reflexió, meditar sobre les coses, està obsolet,
és a dir, ha desaparegut. I aquí sí que no tinc
dades, em sap greu, però si una cosa hem disminuït,
penso que és la nostra capacitat de pensar. Estic
seguríssim, i et vaig a posar exemples. Com consumeixes
les notícies? Abans què tenies? Un diari gegant
que si ara te 'l poses endavant no et sabries
ni llegir la portada. La manera com et comuniques
amb la gent, és a dir, missatges, interaccions
curtes, reaccions, tap, me gustas, perdut la
capacitat de fer coses durant un període de temps
extès o estengut, o no sé com es digui. No és
que sigui preocupant, és un fet i punt, ja està,
no passa res. Abans, possiblement, també sabíem
plantar patates i ara jo, sincerament, no en
sé. Potser és una manera que tots, com a col·lectiu,
formem part d 'una gran red que evoluciona i
va endavant i ara el que toca és podem pujar
aquesta espècie de circuit interconnectat gegant,
el que toca és no pensar i donar -li al like
30 .000 vegades perquè això vagi endavant i dintre
de poc podem anar a Mart. No ho sé, potser si
toca això. Però és veritat que Om era capaç d
'escoltar un debat radiofònic a dia d 'avui.
difícilment algú pot estar atent més de dos minuts
sense posar el 2X per anar més ràpid escoltant
les coses. No sé quines implicacions té, però
a mi en té. És a dir, jo, per exemple, noto que
no penso. I mira que faig un esforç per fer -ho,
però noto com vull el resultat i no vull... pensar
el procés. És a dir, inclús a vegades escriure
correus. A vegades hi ha i no vull que això sigui
el salt cap on parlem d 'IA i parlem de prompts,
que és el que tocava. Però és veritat que ara
ja cada vegada, a vegades, sento com el buit.
Quan he d 'escriure una cosa dic, oi, què he
d 'escriure ara? Saps què? No. Ho parafrasejaré
i li diré aquesta cosa com ho escrigui. Estic
segur que el meu cervell és diferent ara que
fa 20 anys. Estic seguríssim. I no perquè em
faci vell, sinó per tots els processos exògens
que m 'estan bombardejant cada dia. A veure,
jo me 'n recordo que, per exemple, ahir vaig
tenir un moment d 'aquests de pensar, dic, hòstia
Àlex, quin malament que ho estem fent en general,
eh? Vaig, estava mirant el correu, no? És típic,
vaig a buidar la safata d 'entrada i entre tots
els correus en vaig veure un molt llarg que era
d 'alguna cosa que havia de fer jo ahir, vaig
passar una proposta comercial a un client, el
total, li vam contestar i per alguna cosa no
encaixava i vaig passar el correu d 'ho sento,
no ens encaixa i tot això i em contesten. i era
un correu totxo. I el meu cervell em va dir immediatament,
deixa 'l per després. I vaig dir, però per què?
Si és una cosa que he de fer avui. O sigui, vaig
reaccionar sobre la meva pròpia reacció de dir,
però si és un correu d 'alguna cosa que puc tancar
ara, què he de fer avui? Perquè així ja passo
a una altra cosa. O sigui, forma part de la meva
tasca. i immediatament l 'estic descartant perquè
no és un correu de dues línies que puc ja respondre
o arxivar en menys de 10 segons. Quan entres
en la mentalitat aquesta de get things done,
aquesta de, hòstia, si la tasca actual la pots
fer en menys d 'X minuts o en menys d 'X segons
i tal, doncs fes -la i deixe't en oblides i tanques,
aquell correu probablement em requeria llegir
-lo un minut o dos minuts, entendre 'l, processar
-lo i contestar -lo bé. Però només perquè era...
Era un totxo, al meu cervell ja vaig veure que
descartava allò. Vaig dir, hòstia, molt malament
això, no? Perquè no era una cosa que diguis fàcilment
descartable, perquè no... Ja veus que no t 'encaixa.
No, no, és que realment ho has de fer. I el cervell
em va dir, no, avui no toca. De fet, és curiós,
vaig llegir un tuit l 'altre dia que em va fer
pensar, és que, hòstia, com a CEOs i com a fundadors
d 'empresa, ens paguen o fem diners, o, diguem,
la nostra empresa va bé... Per les nostres decisions.
I és curiós que estem ocupant el nostre calendari
i la nostra llista de tasques amb coses que ens
mantenen ocupats tota l 'estona. Diu, quan és
l 'última vegada que t 'has posat tu o que t
'has assegut a pensar? A pensar per prendre decisions.
O sigui, et paguen per prendre decisions i per
pensar, però tu mateix no ets capaç d 'agendar
-te una estona per pensar a la setmana, no? I...
I dic, hòstia, és curiós, jo tinc un bloc de
dues hores cada dijous, que és com pensar i resoldre
una cosa estratègica. No ho acabo fent mai, perquè
sempre entren altres coses en aquelles dues hores,
saps? És impossible, tio. I jo crec que va una
miqueta per aquí. Al final és... Hem comprat
tant tot el discurs de la hiperproductivitat...
i que has de ser superproductiu, i que els correus...
Aquest míting havia estat un correu, i aquest
correu havia estat un tuit, saps? I ho estem
reduint tot a un nivell de simplificació molt
salvatge, que va bé pel 80 % de les coses, perquè
en realitat el 80 % de les coses són palla, i
realment són superflues i imprescindibles, però
no tot ha de ser reduït, no? I aleshores, a mi
em fa pensar que en aquella frase que diu que
hi ha dues maneres, d 'aprofitar -se d 'una tendència.
Una és, et puges a la cresta de l 'onada i la
surfeixes i dius, crec aquesta tendència, vaig
a saco amb ella, d 'aquí surten els gurús, els
early adopters, la gent que després pot vendre
les consultories d 'això, que pot fer les formacions,
que s 'acaba convertint en un expert d 'allò,
o la gent que va... diametralment en contra d
'una tendència. I que diuen, quina és la tendència
ara? L 'ultra simplicitat? No, doncs vaig a fer
coses complexes, no? I això sempre s 'ha donat
en art, per exemple, no? O sigui, molts moviments
socials o culturals han estat moviments contraris,
moviments reaccionaris a, val? Se s 'ha anat
més lluny al... components, tipus els skinheads,
els punks, la música grunge que va sortir com
a reacció a tots els grups de metal pomposos
aquests que anaven hipermaquillats i anaven superboníssims
amb la guitarra dels anys 80, van dir, no, anirem
nosaltres bruts, esparregats, no sabrem tocar
la guitarra, ni l 'afinarem, i van sortir grups
com Nirvana en el seu moment, saps? I tal, no?
Hòstia! Sempre ha sortit això. Per tant, en quina
d 'aquestes dues et trobes tu en el moviment
actual? O t 'estàs deixant arrastrar? Que aquesta
és l 'altra. La majoria de gent es deixa arrastrar,
saps? Però el que ve a dir això és que la gent
que realment s 'aprofita o que pot sobreviure
millor les tendències aquestes és aquests dos
col·lectius que he especificat. La resta, la
gran massa, se 'n va amb la onada. Veig que pots
fer alguna cosa per canviar -ho, però no vull
donar aquesta imatge de... que no hi ha salvació
en el concepte, però l 'estatus quo té tanta
força que a dia d 'avui... O sigui, què t 'han
venut? Bàsicament t 'han venut que focalitzar
-te de manera profundament en una tasca és una
manera ineficient d 'utilitzar el teu temps i
que la manera bona de fer -ho, o sigui, aquest
és el discurs en general, és... Ser com un oceà
molt poc profund on puguis estar multigestionant
moltes coses a la vegada. Aquest és l 'obert
treballador del segle XXI, és a dir, la persona
que és capaç de saltar i mantenir una finestra
de context enorme sobre mil coses i treballar
en totes aquestes tasques a la vegada, aquesta
persona és extremadament productiva. Malgrat,
i no em calen dades, o sigui, simplement pensa
en tu mateix, és a dir, quan tu estàs saltant
de Slack, al mail, a Notion, i al cap de tres
hores gires el cap enrere i et preguntes què
has fet, la resposta és poc. En canvi, si et
dic jo que si et trec internet o el que sigui,
Déu no vulgui que te 'l tregui, et sento en una
taula i et dic aquesta és la teva tasca, durant
tres hores estic segur que aquesta tasca l 'acabaràs
fent. I, mira, dades empíriques que tinc sobre
el meu subjecte és que generalment només treballo...
Que dius, a veure, fill, tenir que anar aquí
per treballar és bèstia, però és o el tren o
l 'avió. És els únics llocs on realment tens
una desconexió bèstia. I sé que ara pots utilitzar
internet en un avió o un tren, però és més complex.
Ja no és tan senzill com estar connectat aquí
amb una bona red local en una oficina o a casa
teva. I és on més treballes. I dius, ostres,
no et fa pensar el fet que... Has d 'anar al
lloc més incòmode del món per treballar, per
realment tirar coses endavant o perquè la teva
ment funcioni. La teva ment no està perduda.
Jo veig petits espais de brillantor amb mi quan
estic desconnectat, però realment un cop entres
com a dintre del sistema i quan dic el sistema
et poses davant de l 'ordinador, estàs amb la
teva pantalla, estàs treballant, és com que és
impossible centrar -te en una sola cosa. Perquè
el propi sistema és tan... dispers i fomenta
que passis d 'un lloc a l 'altre, que és molt
complicat concentrar -se. Malgrat, ets conscient
dels rèdits que li treus al fet de concentrar
-te. És molt contraintuitiu això, no ho sé, jo
crec que mai ho he sabut lluitar, però de nou,
jo també mateix em vull dir, i sé que a vegades
aquestes coses costen, jo mateix, a mi mateix
em vull dir, escolta, concentra't, fes aquesta
cosa durant un temps, però de cop... M 'entra
una coseta i salto. I llavors ja no recordo què
estava fent abans. I llavors torno i dic, ah,
sí, hosti, estava fent això, però jo m 'he despertat
fent una altra. I jo em considero una persona
que té capacitat de desentrar -se, malgrat que
pateixo d 'aquest problema. El tema de l 'avió
i de l 'AVE, o sigui, el tema avió -tren és així
i punt. És a dir, amb l 'AVE jo soc extremadament
productiu perquè ja, primer, el wifi de l 'AVE
és una absoluta gastanya, aleshores prefereixo
passar aquelles tres hores sense connectar -me.
que haver de lidiar amb la frustració de estic
connectat, ara no, espera que t 'he encapat aquest
servei, no puc fer servir, no sé, no puc fer
servir un nou VPN, no puc fer servir GitHub perquè
tinc els repositoris on apareix SSH, aquest tipus
de coses no pot ser servir Spotify tampoc, saps?
Per tant, haver de lidiar amb totes aquestes
limitacions i tal, i que ara entri el correu
i que aquesta pàgina no carregui, espera, que
se m 'ha caigut la connexió, torna a connectar,
em genera tanta frustració que jo assumeixo que
no tindré connexió, ja ho forço, no tinc connexió.
A la ve, són tres hores que tinc de... Altres
tasques, em dedico, jo què sé, a netejar les
notes, a respondre el correu de manera offline,
a revisar documents, a revisar propostes comercials,
a pensar en coses, o sigui que realment és com
un, prefereixo optimitzar el meu temps així,
també perquè les emocions no entrin a l 'equació,
perquè generalment són nefastes. En un avió és
diferent, a l 'avió, clar, és que ara penso més,
els avions curts ja no em poso a treballar, perquè
entre que si és un vol de... un vol europeu,
que al final són dues hores d 'avió, tres hores
d 'avió, entre l 'estona que puges, la que menys
és alguna cosa, la que no pots fer servir el
portàtil perquè hi ha turbulències, no sé què,
acabes treballant molt poc. Per tant, ja m 'he
resignat en aquests vols, generalment ja, a menys
que tinc una cosa com superurgent que he de fer
aleshores, és jugar a la Switch. Punto pelota.
També m 'ajuda a anestesiar -me mentalment una
estona i ho passo millor a l 'avió. I se'm fa
molt més curt. Però els avions llargs, tipus
Estats Units, aquí sí que per mi és 8 hores sòlides
de feina o 10 hores, generalment el wifi sol
funcionar força bé, i sí que són hores productives,
però, i és veritat, o sigui, me 'n recordo que
era molt més productiu quan no hi havia el wifi
a l 'avió, o que era caríssim i que per alguna
cosa, jo què sé, no el volia pagar perquè era,
per dir alguna cosa, 50 euros l 'hora, fa 14
anys. o 15 anys, o més, eh? Me 'n recordo que
era molt car i jo dic, hòstia, no, el faré com
a molt, faré una hora i tal, bueno, ho pagaves,
no? Però, però, aleshores sí que era pujar a
l 'avió, treure el portàtil... fotia 8 o 10 hores
de currar i de coses que tenia per allà pendents
al portàtil perquè ja podia ser de feina i doncs
vinga, va, segura, entrades de bloc, documents
de no sé què, o sigui, realment tenia, ja m 'ho
havia preparat tot, el dia anterior em preparava
tot i feia, tenia tot un compendi de tasques
que havia de fer a l 'avió, no? fabulós. Després
aprofitava per endreçar el portàtil, la carpeta
d 'escàrregues, la carpeta del dalt, l 'escriptori,
el no sé què, les fotos, les notes, tot el que
s 'ha vist al contacte. Aprofitava a fer totes
les coses que no necessitaven connexió. Ara,
els últims anys, ja deu fer, sí, potser 10 anys
o així, una miqueta menys que pago pel vol, per
tot el vol, tenir wifi i soc menys productiu,
tio. Per què? Perquè, bueno, ja tens WhatsApp.
Ja t 'entren correus que et van trencar. Hòstia,
mira, ara m 'ha entrat això, mitja tasca, no?
I entres en una dinàmica d 'estar hiperconnectat.
I el fet d 'estar hiperconnectat, d 'estar en
tot, acabes no estant en res, és el que dius
tu. Saltes molt de cosa a cosa. De fet, molt
sovint em passa, tio, a mig podcast, estic mirant
altres coses, perquè, hòstia, m 'ha saltat on
d 'allò? Hòstia, espera, que m 'han recordat
que he de fer aquesta cosa, que l 'hi havia d
'escriure a tal persona. I dic, si no m 'apunto
ara, o no ho faig ara, me n 'oblidaré i ho faig.
En canvi, si féssim el podcast o les reunions
que deia abans, en persona no fas això. Perquè
tens una constraint molt clara, que es diu protocol
o etiqueta, que és la de a mitja conversa amb
algú, quan es queda amb algú queda molt lleig
treure el mòbil i posar -te a escriure missatges
a una altra persona o escriure un e -mail, no?
I aleshores, per què ho fas això en reunions
online? Doncs mira, perquè és diferent, saps?
O sigui, de fet, va molt millor quan... quan
no tens tantes distraccions, que dius, si d 'alguna
manera poguéssim tenir xapat... No, no, només
tinc internet per això, per aquesta finestra,
ja veuries tu com s 'acabarien, o sigui, com
les reunions online canviarien el to, canviarien
la intenció, canviarien la productivitat de les
empreses, tio. Però mentre vagin fent reunions
online, pel fet de fer reunions online, perquè
és més convenient, mentre la gent està llegint
el marca, o contestant emails, o sigui que...
Bueno, saps? És curiós com l 'etiqueta social
que se li ha donat. És a dir, de la mateixa manera
que quan estàs davant d 'una persona es considera,
per termes generals... de mala educació mirar
el mòbil mentre estàs amb ell, no és mala educació,
és que simplement veus que hi ha fricció en el
procés. En canvi, no sé per què s 'ha donat com
carta blanca o un benentès social de que no,
no passa res, que tu puguis estar fent altres
coses mentre estàs en una reunió online. Jo crec
que hi ha un altre món o un altre univers en
el que l 'etiqueta digital té una mica més de
respecte, però aquí no sé per què no en té. Bueno,
perquè... Perquè al final tampoc pots controlar
aquest tipus de coses. Jo crec que també és una
miqueta de filtre de... realment aquesta reunió
no és interessant o tu no hauries d 'estar en
aquesta reunió, saps? Vull dir, jo ja ho veig,
eh? Jo a vegades faig reunions, tio, que penso
l 'altra persona s 'està avorrint, doncs jo ja
la tallo, saps? Dic, hòstia, espera'm... Reunió
que tenia baixada per mitja hora, si veig que
als set minuts l 'altra persona està allà com,
bueno... Ja veus que està fent altres coses,
no? Allò... Jo ja començo a fer un... una desconexió
suau de dir, a poc a poc ja anar baixant el nivell
d 'intensitat, i si no m 'interessa aquella reunió,
bueno, doncs no, res, que t 'ha de conèixer,
saps? Ja anem parlant, si de cas, i a més també
una cosa que té bona és que pots anar mirant
el rellotge, dius, hòstia, saps? A l 'altre,
hòstia, si has de treure l 'hora o mirar allò
subrepticament a l 'Apple Watch per veure quina
hora és, dius, hòstia, merda, saps? Encara queda.
Encara queden 20 minuts de reunió i això està
sent una autèntica brasa. Doncs, no ho sé. M
'ajuda com a filtre, també, les reunions grupals
online, que dius, clarament, jo no hauria d 'estar
aquí. I moltes vegades surto i dic, hòstia, perdona,
m 'ha sortit tal cosa, o en aquesta reunió, mira,
jo havia entrat només com per saludar i per fer
el... i per aportar aquesta cosa, però surto
i així estareu més amples a les sales. Sempre
faig la mateixa broma que estareu més amples
a la sala, quan en realitat no afecta, però clarament
jo no havia d 'estar en aquesta reunió, perquè
l 'altra alternativa és trec la càmera i em foto
i jugo a la consola. I faig, estic de corpo presente,
on hi trec la càmera. Però això no és una falta
de respecte. No, però és que és molt interessant,
perquè això és l 'altra cara de la moneda, és
que al final tot és la fricció. Fixa't, o sigui,
una de les coses bones, jo penso, que el món
digital ha portat és que ha tallat aquesta idea
de vaig a Madrid a fer una reunió d 'una hora.
És a dir, m 'agafo, clar, 3 més 3 hores d 'AB
per anar a fer una hora. Això està molt bé, això
està fantàstic i tots estem molt contents perquè
hem guanyat temps i autonomia de la nostra vida
per poder fer altres coses i... Posem en entredit
si era tan important que tinguessis que agafar
un tren durant 3 hores d 'anada i 3 hores de
tornada i haguessis de mobilitzar tota la teva
productivitat personal per fer una reunió d 'una
hora a Madrid o on sigui. Això està molt bé,
això és una cara de la moneda. Però clar, la
contrapartida d 'això o l 'altra banda de l 'espectre,
quin és? És que la fricció a participar a una
reunió ha baixat tant que... I aquí està el que
tu comentes de... realment és necessària a tota
aquesta gent en aquesta reunió. És a dir, el
fet que tothom hi pugui participar ha fet que
a vegades hi hagi molta gent que no, entre cometes,
pinta res en aquella reunió i això hagi degradat
una mica l 'experiència i ara estigui ok que
tu estiguis mirant el marca mentre estiguis parlant
amb mi. I això d 'alguna manera ha perculat,
és a dir, hi ha una mica d 'efecte cantillón
aquí, i tothom ara es dona el benentens que,
escolta, tenir una reunió online està bé, però
si estàs fent una altra cosa, doncs no passa
res. En canvi, ja et dic guionent que si agafaves
l 'AVE tres hores per anar i tornar, quan feies
aquella reunió d 'una hora estaves atent fins
al... Bueno, o sigui... Però bueno... No, per
exemple, vull dir, tornant al tema de fer comptar
les coses, no? O sigui, he sentit moltes històries
de vaig anar a San Francisco només per una reunió.
Sí, però probablement aquella reunió et canviava
la història de l 'empresa. És a dir, he sentit
diverses d 'aquestes, no? És que vaig anar, pam,
i vaig tancar inversió i va anar molt bé. Fantàstic.
O sigui, tu pots fotre't entre peix i espalda
28 hores de vol, si tu vols. Per fer una reunió
en la que ja hi ha una intenció de comprar clara
i que estiguis molt a port de firmar i l 'has
d 'anar a fer presencialment perquè mira, tal,
tal, tal, però ja ho tens assegurat, no aniràs.
O sigui, el remot t 'ha permès fer un prefiltratge
de coses que segurament hi ha falsos positius
i falsos negatius a tot arreu, però potser t
'ajuda a refinar una miqueta més. I pots anar...
a tiro fijo, que exactament aquella reunió pots
fer, aquesta reunió, si hi ha un viatge de confirmació,
és a dir, vaig a aquesta reunió perquè em vaig
a salvar 200 altres. I a mi també em passa, vull
dir, jo quan vaig a Madrid, generalment, si he
d 'anar a qualsevol altre lloc, ja només vaig
si hi ha com una certa dictació de compra, si
no, no vaig. Primer parlem per telèfon, parlem
per Meet, per Zoom, pel que sigui. Si hi ha una
certa intenció de compra, evidentment que vaig,
per això jo ja t 'he fet el filtratge i jo veig
que allà puc guanyar alguna cosa més si vaig
presencialment, si no, no hi vaig. I aquesta
és una. L 'altra és que, hòstia, realment, també
tota la gent que s 'ha passat de fer la nada
i ara totes les reunions són online, és una oportunitat.
pels que som reaccionaris a això, és a dir, jo
cada cop més, de fet, mira, jo històricament
he tingut una fòbia i aversió al telèfon, cada
cop l 'estic fent servir més, tio. Jo ara cada
cop truco més a la gent perquè com que ja s 'ha
perdut la moda de trucar, ara trucar és un avantatge
competitiu, d 'acord? De fet, sentien el podcast
de My First Million, entrevistant un pavo que
havia fet, que havia creat una empresa, no sé
què, no sé quant, i la seva distribució havia
estat per cartes postals. La seva campanya de
màrqueting havia estat el correu postal. Diu,
és que avui en dia no fa servir ningú i és regalat.
Com que no fa servir ningú, doncs ja no només
el preu ha baixat perquè és una oportunitat,
sinó que a part destaques. Perquè, clar, en el
moment que et van començar a inundar les bústies
de les cases amb cupons i cupons i cupons, potser
el primer cop que et rebies un cupó, que probablement
van ser Telepizza o algun d 'aquests, Reveies
cupons d 'aquesta descompta, hòstia, que guai,
un cupó de descompta de Telepizza, vaig a fer
-lo servir. Quan de cop i volta obries la bústia
i ja m 'anava de posar totes aquestes regulacions
i el típic cartellet d 'en esta escalera no queremos
correr comercial i tal, tal, tal. i tenies cupons
de 10 .000 coses, la perruqueria del barri, el
kebab del barri, de totes les pizzeries a Buda
i Parabé, d 'empreses de Delivery, de la típica
startup que ha obert aquí al barri, no sé què,
tot, allà ja perds, quedes difuminat, o sigui,
el teu efecte queda difuminat perquè n 'hi ha
tants que queda repartit entre tots, inclús genera
un efecte reactiu a la ment del consumidor que
diu, buah, tio, tot això és bessura, ja ho agrubes
tot, amb tot això és bessura. a la merda, saps?
I no mires si realment hi ha alguna cosa interessant,
fins al punt que pràcticament podries cremar
tota comunicació de correu postal que reps i
no et perdries absolutament res, val? Però bueno...
Bueno, en això s 'ha convertit el telemarketing,
eh? Tota la merda d'SMS, tot el correu postal
que has deixat de rebre, no l 'has deixat de
rebre. Correcte. El que passa és que s 'ha digitalitzat,
s 'ha convertit en uns zeros i ara t 'arriba
per aplicació de missatges. Que et dona bastant
més pel cul, perquè jo sincerament preferia el
telepizza, eh? Exacte, exacte. L 'altra cosa
és que el tema de reunions presencials, doncs,
hòstia, també hi ha com un cert protocol que
en aquelles reunions presencials, com que ara
ja tothom està fent les reunions online, el fet
que tu vagis a fer una reunió offline, de cop
i volta és com, hòstia, ah, doncs molt bé, ens
hem vingut a saludar. De fet, mira, no té tanta
relació amb això, però... Ahir vaig trobar un
correu que vaig dir, dic, hòstia, que raro, no?
Si nosaltres ens contacten per projectes i tal,
i sempre contesto jo, d 'acord? I el correu,
ara te 'l llegiré, perquè és molt significatiu
dels temps que corren, d 'acord? És com, diu,
bon dia, Àlex, el primer que faré és copiar -te
la idea que el CEO contesta les peticions de
negoci, boníssim, saps? I després ja explicarà
la resta de coses. Dic, doncs clar, vull dir...
no sé, amb una empresa del nostre tipus, vull
dir, és el que hauria de ser, vull dir, no sé
quin tipus d 'empresa hauràs contactat, però
si has anat a buscar empreses petites tan contactades
comercials, malament per aquestes empreses, vull
dir, perquè s 'han unit al carro de pensar que
tot es fa com les empreses grans, en canvi, i
si és una empresa petita, generalment les ventes
les ha de fer el CEO, si no tens cap tipus de
credibilitat, vull dir, jo no veig el dia en
què jo deixi de fer les ventes de Marcellist,
potser algun dia... Tindré una persona que m
'ajudarà a fer processos comercials, però serà
un sidekick, no? Però serà una persona que tindré
com a assistent per fer tasques més de back -office
i tal, però la cara d 'empresa ha de seguir sent
el CEO en aquest tipus d 'empreses. I això demostra,
o és una prova més, no demostra res, però és
una prova més, que probablement totes les altres
empreses han deixat de fer ja això, ja han posat
un chatbot, han automatitzat, han posat un formulari
i ja t 'escriurem. I el fet que estigui el CEO
enviant un correu o trucant -te directament,
perquè demanem el telèfon i jo truco directament.
O sigui, ara ja truco. Els primers 10 anys d
'empresa no ho vaig fer mai, això. Demanava el
telèfon, però jo no trucava, passava per e -mail.
I ens ha anat prou bé, malgrat segurament haver
perdut oportunitats per això. Ara ja truco directament.
I la gent em contesta com, hòstia, que ràpid.
Ah, no m 'esperava que em truquéssiu, saps? I
dic, quantes oportunitats no hauré perdut per
fer això? Per tant, anar en contra de corrent
sol poder -te ajudar. És una eina més per fer
-te destacar en els temps que corren. Segur que
avui ja no parlem de la IA. És que tinc moltes
opinions del voicemote. Avui ja no parlem de
IA, però jo també tinc experiments xulos que
vaig fer, però puc avançar per la gent. Hi ha
hagut un parell de persones que m 'han dit...
Escolta, com es nota que ara estàs intentant
lligar tots els temes que escrius a la teva newsletter
i després ho parlo per foc a terra i tal. No
és veritat, surt orgànicament. De fet, moltes
vegades al revés. Són coses que parlem aquí foc
a terra i després penso, dic, hòstia, em dóna
per fer alguna reflexió més i ho foto a la newsletter.
La gent ho ha percebut al revés, però no, no.
No, generalment el procés funciona en aquesta
direcció, és a dir, primer és en veu, perquè
aquí pots dir el que vulguis, aquí pots dir tonteries.
Sí. Llavors aquí refines una mica el teu pensament,
i després... I després faig la reflexió. Exacte,
o sigui, aquí ho poleixes, ho llimes una mica,
i quan ho tens més o menys treballat, llavors
ho poses en escrit, perquè llavors sí que allò
ja queda. Aquí pots dir xorrada, aquí et pots
equivocar. Jo aquí, o sigui, he dit autèntiques
salvatjades i no passa res, perquè el ser veu...
aquestes coses no queden escrites. Sé que hi
ha les transcripcions i aquestes coses, però
és com que passa. La setmana següent ja ningú
se 'n recorda. Llavors això està bé perquè potser
tonteries. Però sí, crec que el procés funciona
més així. I aquí... més al nivell, pots parlar
una mica del que vulguis i llavors això ho refines
i llavors ho deixes per escrit i queda millor.
De fet, mira, per donar fe de quant de caòtic
és aquest procés, això ha aparegut a la conversa
fa 10 minuts abans de començar i al final hem
decidit parlar d 'això i al final no ho hem fet,
ho farem la setmana que ve, t 'ho prometo, o
almenys em comprometo, i volia parlar -te d 'això,
de... Abans era molt escèptic del voice mode
i d 'interactuar amb totes aquestes eines en
veu, però ara et diria que si tingués que posar
un percentatge en el meu número d 'interaccions
estaria a prop dels 50. Déu -n 'hi -do, Déu -n
'hi -do. De fet, espera, espera. Crec que cada
vegada estic treballant més des de casa. perquè
em sento una mica creepy fent -ho des del coworking,
com fora de context si li estic parlant a l 'ordinador
jo sol, quan hi ha més gent al voltant. En canvi,
aquí puc fer el que em surti dels ous. I llavors
aquí li puc cridar i li puc fer coses i li puc
dir coses i ningú em jutja. Vaig a passar amb
una... De fet, i una altra cosa que també haurem
de comentar, el nou generador d 'imatges de...
del model d 'OpenAI i tal. Moltes opinions, moltes
opinions, moltes coses, però va haver -hi algú
que va posar, va demanar una vinyeta de còmic,
o sigui, un còmic de quatre vinyetes, clarament
generada amb això, però que era la típica broma
de quan vinguin els robots a matar -nos a tots,
diran, no, ell no, perquè sempre acabava els
prompts amb gràcies. Saps? Era educat amb nosaltres.
I em va fer força gràcia. I vaig dir, bé, parlarem
d 'això. Parlarem d 'això. Tu vas amb compte,
però això és interessant. Ara no recordo qui
va ser. Juraria que era Pascal, que tenia com
aquest joc mental de dir, a veure, aquí hem de
ser creients o no? I llavors ho posàvem en aquesta
tesitura. És a dir, mira, quin és l 'upside i
el downside de les dues? Llavors, a veure. Ser
creient. Quin és el downside? O sigui, què podem
perdre aquí? Bé, durant l 'època que vivim aquí
estem pensant o vivim amb la il·lusió que existeix
un ente superior i som creients i potser perdem
una mica de temps idolatrant una cosa que no
és real. Això és el downside que tens, si després
no existeix. És molt interessant, això està en
una matriu, queda molt més maco. Però l 'upside
quin és? Home, l 'upside és que, nen, quan arribes
a l 'altra banda... Si durant tot aquest temps
has estat creient, doncs, home, se't tractaran
com un rei allà dalt. Llavors, nen, tu aniràs
al lloc bo, no al lloc dolent. Per tant, l 'absa
et és il·limitat, no? Perquè si realment Déu
existeix, ell et recompensarà per tot plegat.
Clar, quina és la contrapartida de no creure?
Clar, no creure, al final, tampoc perds gaire
aquest equip, i al final no creus, o creure o
no creure, no fa molta diferència. En canvi,
si no ets creient i resulta que n 'hi ha un a
dalt que t 'està mirant, merda, eh? Perquè, o
sigui, t 'espera el pitjor que vulguis pensar
per l 'eternitat. Ergo, millor sigues creient.
Això és el mateix. La ia es tornarà en contra
de tot Déu i la cosa s 'anirà malament. Per si
acas, digue -li gràcies i, si us plau, jo sempre
ho faig. Cago en Déu, Marc, quina reflexió més
profunda, eh?