Però és que passa que no ens envien preguntes, tio.
Iguals estan esperant que fem vídeo.
Ojo.
Home, home, clar.
A veure, portem dos anys prometent el vídeo i encara no l'hem fet.
Va, vam fer aquella tentativa.
No, l'episodre indirecta, que n'hauríem de fer més,
perquè la veritat que ens ho van passar molt bé,
i tu vas dir que ara volies fer un cop el més,
doncs jo recuperaria aquesta idea pel 2025.
Això és el que li demano als reis, no, perquè soc república,
però el tio, això és el que li demano al tio.
Si realment el 2025 és l'any del vídeo,
m'estàs dient que aquest és l'últim episodi sense vídeo?
Ah, no ho sé.
Bueno, si vols, forsem.
Mira, jo no crec en aquestes coses, però tinc una senyal,
que és que ahir vaig rebre el robot estan...
Una moguda d'aquestes, que és per aguantar el mòbil,
fer servir la continuït i càmera,
que és molt millor que qualsevol altre càmera
que pugui comprar el mercat avui en dia,
aquestes amater, professionals, no, eh?
Però hi ha un mica ençat de la el gato que tinc,
perquè amb llum artificial no va gaire bé,
el tema de l'enfocament tampoc...
Tampoc és una meravella si et vas movent,
i dius que cal, em compro un adaptador d'aquests,
de poder ficar l'iPhone a sobre a la pantalla,
i bueno, es veu que és una meravella.
Revenco fa servir l'iPhone per com a càmera del portàtil,
és 10.000 cops millor que les càmeres del gato.
Jo això ho havia vist, però com que era com un suport a sobre a la pantalla.
Exacte.
Però això és següent nivell, perquè això ho pots moure un tubulí.
No, no, és aquest, és aquest, és el de sobre a la pantalla,
o al costat on tubulguis, vull dir,
és un petit, no sé, com un adaptador.
És que no sé, tampoc com descriureu.
Això és el que ens donarà vídeo a partir del 2025.
Bueno, igual sí, sí, sap.
Provem-ho, posem-ho a la llista de propòsits,
perquè jo de moment encara no l'he fet, però mira,
podria ser un bon propòsit per l'any, saps?
Vull dir, tinc diverses idees clars de què vull a propòsits,
però encara no les he escrit.
I hi ha una altra cosa que faig cada any,
que és la d'escriure l'email a mi mateix, en Future Me,
que, clar, queden set dies per rebre'l,
o sigui, dimarts que ve al rebre, no dimarts que ve és cap d'any,
si no recordo malament, doncs el dimekras,
que és el dia 1, que a més és el meu aniversari,
és el regal que em faig jo cada any,
és un email de l'any anterior.
Ah, però te l'envies d'un l'any per l'altre,
no ho fas en lloc que te l'envies al cap de 40 anys?
Crec que no m'he enviat mai cap per més d'un any.
Sé de gent que sí, eh?
Potser... potser...
ara que ho dius, el primer mail que em vaig enviar,
me'n recordo que va ser un...
Ei, aquest any te'n vas d'erasmos, el 2008.
A veure què... a veure què fa amb la teva vida.
El vaig fer l'altre del 2009, però em sembla...
No, jo no, va ser el meu soci, el Xavi,
que es va enviar un email al cap de 10 anys.
I el fa rebre, i jo no t'entonaria.
Era del pal avisar l'Àlex que fa avui a ser un correu.
De fa 10 anys.
Era aquesta autèntica collonada.
I em va dir, tio, mira que rebotsaps.
Quina manera de desaprofitar aquesta oportunitat?
Fa molta mandra posar-se a pensar
que vols escriure-te un mail pel cap de 10 anys,
i segurament et poses molta pressió a tu mateix.
I estic segur que hi ha molta gent que no ho fa,
només per la pressió de pensar que què escriu sobre aquell blanc.
Perquè que t'hi poses has de posar el gorrall a banda, no?
O almenys que pensis que al cap de 10 anys
sorprendrà d'alguna manera.
Però això és com dir escondall en merda,
és que us heu posat un record de tori, saps?
Doncs et diré que igual faig l'exercici
que d'any d'enviar-me un email a 10 anys vista,
perquè total d'aquí poc farà 20 que ho faig servir.
La probabilitat que d'aquí 10 anys
encara estigui fent servir aquest servei,
ha augmentat progressivament.
Aumenta amb cada any que fa servir un software
que és tipus fitxormies,
que no depèn de vento al capital,
i que al final deu ser un site projecte algú,
o potser ja es folta en projecte, però vamos,
és allò d'una persona que s'hi dedica amb cos i ànima,
i no deixarà que mori mai, i això serà el projecte de la seva vida.
Per tant, aquest projecte no desapareixerà.
Què t'hi haguessis posat en 20 anys?
De 20 anys a 10 anys endavant.
Com escrivessis en 20 anys i el rebeixes avui, per exemple, per dir alguna cosa?
Avui, 18 anys vista.
Bueno, encara tinc 17, deixa'm disfrutar els últims moments dels 37.
A veure, segurament hauria preguntat per la feina.
Jo, normalment, aquest email estructura de següent manera.
Faig un resum de l'any, de com ha anat,
perquè sí, quan el llegeixi l'any següent,
diré, ah, mira, això és el que va passar aquest any.
Faig prediccions de l'any que entra,
i són prediccions de tot tipus,
que farà el Barça,
de com estarà la gent del meu entorn,
coses que faré jo,
coses del negoci,
o coses del món, saps?
Del pal, jo què sé, prediccions geopolítiques, o coses d'aquestes.
I...
Ja està, sempre em saludo d'alguna manera estranya, saps?
És graciós.
Ja està, no ho sé, no és un correu bastant.
No sé com hauria posat de 20 anys cap ara, segurament hauria fet el mateix.
Vull dir, temes de prediccions,
a veure si ja s'ho ha solit,
com que estaria molt recent allò que vaig fer amb 18,
de la llista de coses que volia fer a la vida,
potser faria un repàs de...
de ja has fet tot això,
on encara et queden més de la meitat dropo de merda.
Em sap greu dir.
Escolta, escolta, ho fas cada any, oi?
Future Missy, em sembla que només m'he saltat un any.
Hauria d'avir-t'ho.
Podria mirar-ho, però jo crec que no m'ha neix saltat cap.
No, no, em va la resposta.
La meva pregunta era,
quan vas fer el del 2019,
vas posar-hi que sigui...
Em té una mica preocupat que hi hagi
les quatre xalats que van amb mascaretes pel metro.
Ah...
Mira, de fet, tu vaig a mirar,
de veure.
És només per curiositat, perquè a finals del 2019,
jo em recordo que encara no estava preocupat per això.
Veia que hi havia alguns que anaven amb mascaretes,
però pensava, bueno, mira,
sempre hi ha enterats a la vida, no?
I després mira, resulta que...
Era els més lliços de tots, no?
Exacte.
Mira, em vaig saltar del 2012,
no em vaig rebre, tio.
A partir de...
L'últim, l'únic any que m'he saltat,
no, el 2019 també m'ho vaig saltar.
Hòstia, és curiós, tio.
Ferràvia, eh?
Veure que t'han saltat alguns, però és que el 2019
m'ho vaig saltar.
Aleshores, del 4 de gener del 2020,
em vaig escriure un mil.
I ara, el poco...
Però, a veure, si dius algo del...
Corona... No hi ha res de corona, ni Covid.
Diria, com...
Què va, tio?
I tampoc ve res, no? Per xinus amb el metro,
un mascareta, absolutament res, no?
No, no, no, no, no.
Què va, què va, què va?
No, aquell dia, pues mira, saps, tenia bastants
familiars malalts,
i vaig començar a parlar més del tema de família, tot això.
No, no, no, estic veient que no...
Què va?
No, no, res, res, res, i...
Predicions...
No, feia molt més prediccions, tipus personal,
perquè també és un any que volia dedicar-me molt a mi mateix.
Sempre ho dic, el 2020 era l'any
que volia dedicar-me, doncs,
posava-se bastant en ordre la meva vida, no?
M'havia engreixat molt,
estava estressat,
havia de... no sé, tenia moltes coses que no estaven
ben arreglades, i vaig dir, vinga, va, saps?
Vull dir...
Però, bueno...
O sigui, vas fer els deures a l'epiçó d'anterior
per posar-les en el mail.
Sí, posaré algunes de les prediccions.
Vinga, entrem en matèria o què, tio?
Entrem en matèria.
Entrem en matèria, perquè ens hem adonat
que últimament no ens arriba
cap tipus de comentari, així com sempre deia
que de cada episodi rebíem algun
WhatsApp, algun email i tot això, bueno,
després, l'últim que em rebreva a ser el del Noel
comentant el del...
el del moviment Fire, que va donar per un...
per un intercambi
d'emails toxos, parlant sobre...
sobre aquest moviment.
Però és veritat que ara fa un parell d'episodis,
que és igual perquè la gent està ocupada
a ser ocupada en regals d'última hora,
que no hem rebut cap tipus de comentari,
ni preguntes pel podcast, i hem dit,
doncs, doncs, anem a...
fer-nos preguntes l'un a l'altre, saps?
De coses que jo tinc curiositat de saber,
que de tu, no compenses, i, a veure,
s'entenc, no?
La gent només vol venir als esmorzar de forquilla.
Ja passa de pregunta.
Que em sembla bé, eh?
Jo crec que...
A veure, sí que...
He rebut un parell de comentaris
d'aquest últim episodi, en fet, de les prediccions,
però ha estat del pal.
Ui, aquest promet molt mal guardo per més endavant.
Mal guardo perquè ho entenc un moment
de concentració, i dic, oh, va,
és res, no sé si això qualifica.
No te'l guardis per molt endavant,
perquè llavors, si algunes de les prediccions
comencen a caure, saps?
O sigui, llavors, ja no serà vàlid l'episodi.
Exacte.
I què vas pensant, aquest, el format d'episodi,
avui, en què vas pensar, Marc? Perquè la idea és teva.
Com ho vols plantejar?
Bueno, jo et vaig dir que jo et faria una entrevista.
Et faria unes quantes preguntes,
però tu me'ls dius, va, fem 4 i 4.
Em sembla bé, però és que jo tinc algunes que són ràpides,
o sigui, de pam, pam.
Va. Puc fer una sèrie, però si vols, no les puc guardar pel final.
Va, va.
Però tinc algunes divertides que és el que tu dius.
Coses que jo també em pregunto per no les sé,
i avui resultarem les incògnites.
Va, vinga, va, va, pues comença, tinc curiositat.
I la pregunta, si poguessis reviure
un moment de la teva carrera professional, quin seria?
Uh.
Reviure de tornar-ho a fer,
o simplement tenir l'experiència de allò i ja està?
Vull dir.
No pots tocar el passat i dir, ah, merda, llavors m'hagués agradat fer tal cosa.
Clar, jo llavors també m'hagués agradat
comprar 500 bitcoins a 150 euros.
Ara no.
Això no. Ho pots reviure.
Jo hi ha una emoció que no he tornat a tenir mai més a la vida,
i segurament no la tornaré a tenir.
Que va ser la del primer dia que em vaig llevar,
i vaig dir, avui no he d'anar a la feina.
Val?
Que va ser quan...
quan vaig tornar de San Francisco
al principi del 2014,
si jo vaig deixar la meva feina anterior,
pels vols d'aquestes dates,
al Nadal del 2013,
des que me'n vaig anar a San Francisco tres mesos,
i més o menys al principi de febrer,
ah, al principi de març o finals de febrer,
vaig tornar cap aquí, però clar, ja havia deixat la feina,
vaig estar tres mesos allà,
i en realitat ja vaig estar treballant en Març Veynes,
perquè no l'havia...
no l'havia formalitzat com a empresa,
no l'havíem donat dalt,
però vaig tornar de San Francisco,
me'n recordo que va ser un diumenge,
que arribava, tipus a la seta a la tarda a Barcelona,
estava molt cansat,
però moltíssim.
No, perdó, va arribar com a les deu del matí a Barcelona,
perquè fa...
faia escala a París,
a les set, i a les deu arribava a Barcelona.
Era com de no haver dormit tota la nit,
de un volt transociànic,
i vaig dir com a...
no puc anar a llit a les deu del matí,
perquè és que em destrossaré la vida,
si tindré un xetlag de la hòstia.
El que has de fer és aguantar el màxim,
anar a dormir a l'hora del...
del destí.
I me'n recordo que vaig intentar
arribar fins la nit,
i crec que era a les set de la tarda
jugava al Barça.
I vaig dir, guà, dir, mira, fes el que sigui,
per arribar despert a les set, després amb el set,
a les set... ah, i el partit,
i vulguis que no, amb allò estaràs
animat i tal...
I jo me'n recordo que em van arribar a les set,
vaig posar la tele, vaig dir, no puc més,
jo m'estava morint, a les 5 de la tarda o a les 4
m'estava morint, i vaig ser de tot,
o sigui, em vaig dutxar, vaig sortir a passejar,
ets posar a endreçar la casa,
fer de tot, de tot, de tot,
de tot el que se t'acudi, i a les set
vaig posar el Barça, m'estava quedant dormit,
i vaig dir, adormir. Me'n vaig anar a dormir a les set de la tarda,
sí, més o menys com tu,
i em vaig llevar a les 8 del matí,
del dia següent, o sigui, sense despertar-me,
i és curiós, amb el teu àlbum,
em vaig despertar superrefrescat,
i vaig dir,
Òstia,
què maca aquesta sensació d'esperar-me,
sense alarma,
completament renovat,
i dir, oh, no he d'anar a la oficina,
avui,
i vaig tenir una motivació,
que em sapig, que aquell dia vaig treballar
de 8 del matí, a 12 del vespre,
una cosa exagerada,
perquè era el primer dia que era a casa meva,
i podia treballar 100% en la meva empresa,
que encara no estava formalitzada,
però recordo aquell dia, tio,
dels meus dies de la meva vida.
Allà vas veure que treballant pel qual
trenen el teu, eh?
No, no.
No ho sé, tampoc ho he passat malament,
treballant per altri, però...
Però aquesta sensació de ser el primer dia
que treballes en la teva pròpia empresa,
i que no tens cap obligació, i que, uh, a veure què passa,
perquè tampoc tenia un sou,
que ha quedat gairebé tota la pasta que tenia
està alviada en 3 mesos de San Francisco,
i tenia molt poc runway,
perquè ens entenquem.
De fet, vaig haver de fer de freelance
per pagar el lloguer, saps?
Però, bueno...
I tu? Quin és el moment que...
que voldries reviure a nivell professional?
Crec que si tingués que reviure
que el com seria?
Igual és per un tema d'espectativa, eh?
I quan dic d'espectativa és que moltes vegades
les coses que on menys t'esperes més et sorprenen.
Igual no és gran cosa, però al principi,
just després de l'1,
vam muntar una aplicació per a un reportatge de pàrquing,
que ningú dona bonda, absolutament, un duro.
Ningú creia en el que estàvem fent.
Després ens van haver, però al principi,
jo recordo com una cosa molt...
Però bastant inversors, algú hi creia, bastant i Jordi Priu,
i no sé si bastant i Carlos Blanco també o no.
Sí! Val.
Però això crec que ha de ser un pèl abans,
abans de veure aquesta inversió, just al principi,
jo era al principi de tot.
Quan és allò que intentaves explicar la gent
i tot m'admirava com una mica de...
Marc, buscat una feina, saps?
Tot el meu entorn era extremadament incrèdul de tot plegat.
Els principis es van ser una sensació molt complicada, no?
I els finales ens van haver...
Coño, no em negoci que empleava gent,
facturava, el vam acabar venent...
No és una mala cosa, però al principi de tot,
potser els primers 6 mesos,
anàvem superperduts, evidentment,
perquè no teníem ni idea del que fer,
no sabíem molt bé com... En fi, històries.
I sobretot l'entorn, també, que és molt incrèdul
i admira molt el scepticisme,
com diuen, bueno, xato, fes alguna teva vida,
vull dir, això no va lloc.
Llavors, tampoc està gaire de moda a muntar coses.
No era el seu. Long story short.
Al principi de tot,
hi ha una fila aquí a Barcelona que es diu,
és Mercedes, no? Cos així.
I recordo que Guaira va muntar
com una espècie de concurs
d'estàrtats de l'època,
que t'estic parlant de l'any 2011 o 2012,
vull dir, la prehistòria
de la tecnologia.
I era lliure d'apuntar-s'hi tothom si podia apuntar.
Llavors, nosaltres, sense cap tipus de pretensió,
ni aspiració a fer res allà,
simplement per anar a mirar, ens vam apuntar.
I de fet, va ser allà on tu abans fies
l'estartat gran allà, allò de Telefònica, saps?
Allà el pass a Catalunya. Exacte.
El Movistar Center. Ah, això, Movistar, perdona.
És a dir, Mobile World Center.
No, no ho sé, tio, tenia un nom estrany,
així, al principi, Mobile World Center. Sí.
Potser, abans. Exacte, sí, Telefònica, no, Movistar.
Bueno, Cousins Germans. Doncs es veu per d'antallà,
i nano, no m'expliquis per què.
Jo era com la primera vegada que feia com un pitx
a molta gent, i estava molt nerviós,
em tremolaven el braç, el que sigui,
però no em preguntis per què, vam guanyar.
I ens vam donar premi, i era un premi de merda.
Bueno, sí, de no en pasta, tal, però era un premi de merda.
Però la sensació com aquesta de...
Hòstia, has fet alguna cosa que realment
algun altre li veu interès?
Ara ho dones per descontat.
És que tot el que fas, evidentment, és interessant per a la resta,
i no tens com aquesta por de què pensaran els demés,
això és una cosa que et passarà quan ets jove.
Però va ser com la primera vegada que algú va validar,
i et diria que és com la sensació més gratificant
que he tingut mai professionalment.
Crec que no l'he tingut mai més, però és pel fet aquest aquí.
És com, hòstia, no, la millor nòvia és la primera nòvia,
perquè, clar, no n'has tingut mai cap abans, o següent.
Això és una mica més de sensació. Aquesta va ser la meva millor.
Et diria, si pugués reviure, reviuré aquest altre cop.
Va, de se m'ha aco, que et donin un premi per una cosa que has parit tu.
Això està ben... està ben pensat. Ben trobat, Marc.
O sigui, m'han adonat després, però no han sabut igual, saps?
Perquè llavors ja m'ho creia una mica més,
llavors ja en el teu cap ja penses,
que com et diria, m'ho mereixo, que m'ho donguin, saps?
O crec que puc estallar.
Llavors ja anaves com sense absolutament cap tipus de pretensió o aspiració.
Vull dir, no esperaves absolutament res,
no vas allà com a ser l'espectador, no vas a mirar, simplement.
Però, bueno, en fet, això, interessant.
Molt bé. Vinga, següent pregunta, Marc.
Jo he preguntat preguntes més totes, eh?
A veure si això encaixa amb el que...
Uf! I de la temps són profundes.
Quina por.
La primera pregunta que tinc per tu és,
com resols els conflictes d'interès, tio?
Aquesta és una cosa que jo m'he trobat últimament,
m'estic trobant molts conflictes d'interès...
No molts conflictes d'interès personal,
però sí d'altra gent, algun personal, la di,
hòstia, per exemple, quan em venen les empreses del meu portfòlio d'invertides
i em diuen, tio, vull contractar els serveis de màts vells.
No, per mi això és un conflicte d'interès claríssim, saps?
I, aleshores, no ho faig mai.
Però...
Com aquesta, d'altres.
No sé, tu tens algun mecanisme
per resoldre aquests conflictes d'interès o no ho fas,
o no en tens, directament.
Uau, no en tinc, Àlex. És que jo soc molt diplomàtic, eh?
Si tu dius que no ha tot.
Jo dic que no ha tot.
És que en una altra vida,
jo no et diré que he sigut polític,
perquè no ho he sigut mai, perquè crec que
molta gent trivialitza el món de la política
en el sentit que es pensen que és només ficar-se a darrere d'un...
faristol i parlar i dir moltes tonteries.
En realment, jo penso que per ser polític
s'ha de ser d'una pasta especial,
és una persona que està 365 dies de l'any venent
i sempre en campanya,
i ha de ser mentalment molt... molt desgastant,
malgrat que pugui tenir altres seduccions
i perversions pel poder.
Et diria que no tinc un mecanisme clar
per resoldre aquest tipus de conflictes,
el que sí que és que jo, Àlex,
l'únic que intento obligar sempre és molta racionalitat.
És possiblement per això que no soc política.
I d'intentar deixar que no siguin les emocions
que governin aquestes decisions.
Si em poses un exemple, igual et podria donar una manera de resoldre-ho.
No sé si m'he trobat mai en un conflicte d'interès.
Clar, jo t'he presentat algun d'aquests meus,
que jo, si...
se'm dona bastant sovint,
generalment, o quasi sempre, el 99% dels casos,
les respostes, no puc treballar per això,
si no vull treballar per tu,
perquè al final tinguin sentius per les dues bandes,
ara bé, i a casos en què dius,
hosties, que si no...
Va haver-hi un cas, me'n recordo, un cas que van fer,
que ho havíem de fer nosaltres, sí, o sigui,
ja s'ha posat per coneixement de la plataforma, per timings,
per una cosa, no, a qual són molt experts i tal,
i ho vam haver de fer, no?
I vaig preguntar a tres o quatre persones
que fan moltes coses, sobretot, que són inversors,
però que han tingut empresa,
i els hi vaig preguntar, escolta,
com resoldre els conflictes d'interès.
Vull dir, me'n recordo d'haver parlat amb qui va ser l'Oriol Junquosa,
per exemple, el que havia d'és, David Tomàs, gent així,
i em van donar bastantes claus.
Una d'elles és, per exemple, no negociar-ho tu,
dius, si et ve una empresa que és del teu porfolio,
no negociis tu, dius, mira, parla-ho amb el meu soci,
amb el Xavi, amb el Jordi, i negoci amb ells,
i si arribo a un acord, bé, però jo no m'hi fico, no?
I a tu ja no tens el conflicte d'interès de si,
vull treballar per aquesta empresa,
però a la vegada li baixarem el preu,
perquè pugui entrar, perquè així no gasten molta pasta
de la inversió, perquè jo soc inversor,
però també m'interessa facturar, és raro, saps?
Vull dir, no, aleshores, per això dic que 99% dels casos,
999 per mil, no ho fem.
I recordo aquesta,
no recordo més
consells que aquest, perquè amb aquest ja em va valer, no?
Ah, bueno, sí, una altra era que la relació no fos molt llarga,
sí que realment fos curta per el que es necessita fer,
i ja està, mal, i en la que ja no siguis tu,
la persona que vagi de bo de fer que sigui el que sigui el que sigui,
ja passarà una altra persona, una altra empresa.
Per tant, bueno, aquest seria un exemple.
És que crec que no estic en una posició
per tenir molts conflictes d'interès, a diferència de tu.
Sí que podies tenir, i si tu també hi has invertit en empreses,
o empreses a les que has treballat, per exemple, saps?
Un altre conflicte d'interès podia ser, clar, tu estàs a RCS, no?
Sí, invertir en una empresa que faci alguna cosa
que potencialment pugui fer conflicte amb RCS,
però que encara no, però, per exemple, que s'ha fet un...
O has invertit en empreses... Mira, més fàcil.
Una empresa que feia una cosa, pivoten,
i ara fan conflicte amb la teva feina actual,
o amb una empresa en què s'ha invertit.
Que això també pot passar.
Entenc.
Però no, no?
Mai m'hi he trobat.
Bé, si m'hi trobés,
un dels principis que mai treuria seria el de...
I sé que igual sona molt romàntico, idealística,
però jo intento sempre dir les coses tal com sonen,
sense posar-hi gaire floritura.
Quan hi ha algú, sóc el primer que ho treu.
I sé que de vegades em posa com amb situacions difícils,
perquè soc en el típic tocapilotes,
però sempre m'agrada deixar les coses molt clares.
I no sé si és sinceritat, no sé si és franquesa,
però espero que el dia que em fotin una caixa de pie
se'n recordi per això.
Hòstia, això hauria quedat bé el final de l'episodi, eh?
Vinga, següent.
Espero que el final de l'episodi digui amb algunes esmorzades
de forquillar, no d'això, home.
Vinga, tira'm un altre.
Quina és la persona més brillant amb la que mai has treballat?
Hòstia, tinc moltes respostes per això.
No ho podria dir una per cada categoria, val?
O sigui, evidentment, els dos socis que tinc ara,
si segueixo menys, 10 anys després, 11 anys després,
és perquè... no perquè siguin els meus millors amics,
sinó sempre ho he dit.
Vaig crear l'empresa Menys perquè els considerava
les persones més adequades per la feina que han de desenvolupar.
I cada any ho demostren.
Aleshores, quan hem de fer la renovació de vots cada any,
jo encara segueixo convençut que són la millor persona
per la feina que fan.
A Marts Bayst, evidentment.
Aleshores, per mi això és prova suficient per seguir.
Per exemple, en matèria de programació,
clar, jo no he treballat directament amb el Xavi com a programador,
el meu soci del CTO,
però guardo molt bon record
i sempre pensaré que el millor programador
amb el que he treballat mai és l'Àngel Esteban,
que ara és el CEO de... no, no és CEO,
és Xivo Bayi de Resbi, va treballar amb mi a Deloitte.
I no sé si estic, és un viatge de supervivencia,
dient que he de ser una persona que...
Aleshores ja veia que era molt bona
i era un tio que li donava qualsevol cosa, i ho feia.
I ho feia amb una fracció del temps que li donaven
i arreglava tots els problemes, inclús els que no existien també eren,
com, hòstia, passava com una pisionadora per tot arreu,
i se'l notava, i el son, evidentment, va marxar allà perquè va dir
que és aquesta merda de problemes que em dureu aquí,
i això no vaig amuntar-me a coses d'intelligencia artificial, saps?
I s'ha convertit en la bèstia de la ia,
i és una persona que m'admiro profundament.
Per tant, i com aquest, podria donar exemples de quedar d'àmbit.
Però no tinc una persona que diguis, tot el que fa, ho fa brillantment,
no he trobat aquesta persona.
Si la teva pregunta era el,
has treballat amb algú que fos brillant en totes les àrees de nivell professional,
no, no, no.
Tampoc crec que existeixi,
i si existeix segurament està en unes esferes a les que jo no hi tinc accés.
És polític, bàsicament.
No, però vull dir que...
Aquesta gent que està en brillant,
per sentir d'aquests que canviaran el curs de la història,
perquè ens entenem, està a San Francisco, probablement, saps?
No està aquí al Guinardó, saps?
Però, bueno...
I ara que has dit el que has mencionat els socis de passada amb la gent més brillant,
la pregunta d'arribada de la persona més brillant sempre és com,
quan és algú tan pròxim, és com decideixes en què confiar.
És difícil, això, eh?
Perquè una cosa es treballa transaccionalment amb algú que dius,
que aquesta persona és brillant, però un soci és quasi-quasi com un matrimoni.
Pichó, jo crec.
Com confiar el que? Quins tipus de coses es refereixes?
Per exemple, a l'hora de muntar Mars Bayes amb els teus socis,
com decideixes en què confiar?
O sigui, per què dius ells?
Com estàs tan segur que els teus socis s'estan sempre allà?
Bueno, és una resposta llarga, eh?
Però intentaré ser el més expeditiu possible.
Ningú ha dit que les preguntes fossin fàcils, noi,
i aquesta no és ni una pregunta,
és una subpregunte d'una pregunta principal.
Correcte.
Mira, nosaltres veníem...
Jo tinc bastant clar, eh?
Nosaltres veníem a fer amb un sopar d'amics mensualment.
De fet, eren quatre, els que fèiem aquest sopar,
i sempre parlàvem de les frustracions.
O sigui, el denominador comú d'aquell sopar
era com, quina merda la meva feina, el meu jefe és un so normal,
saps o vull dir, com, tot està mal muntat,
això jo hauria fet millor, saps allò que dius,
hòstia, fins a quin punt no era conversa,
una miqueta, de veure els torus des de la barrera, no?
Però hi havia un d'ells al Jordi, que sempre deia, sempre estava...
Bueno, si va a un punt, aquí va dir,
tio, què hauríem de fer, treballar pel nostre compte?
El que hauríem de fer és muntar una empresa.
I... i van a picar en pedra, eh, tio?
O sigui, igual va trigar un any o un any i mig a convencens.
I al final, que pels... pels vols de...
de finals de 2011,
sí, clar, gairebé 3 anys abans, eh, de crear l'empresa,
vam dir, va, anem a... anem a posar-nos a pensar en això.
I, i de fet, anem a 4, eh, vam estar com un any i mig, o sigui,
els 4 intentant, o sigui, fent dotipicambes, d'afos,
tots aquests documents que no serveixen absolutament per res,
perdent el temps, amb això,
i vam fer com un parell de projectes que, per sort,
no van veure la llum del dia.
I allà ens vam donar diverses coses,
i d'alguna manera, que no en teníem ni idea de llençar projectes,
ni de crear empreses,
sinó que el que se'ns donava a veure, dissenyar i desenvolupar.
Era la part que disfrutàvem.
L'altra part, la part de crear l'empresa, el màrtir, les ventes,
el finançament, el networking,
o sigui, tot això era com... ah, tio, no ens interessa per res.
El que ens agrada és desenvolupar,
i per això d'aquí va venir la idea de,
i si deixem que la gent es preocupi d'aquestes coses,
nosaltres ens focalitzem el que sabem fer,
perquè la raïlla està desenvolupament i disseny,
i per aquí va sortir unes raïlls.
I, com a corolari de tot això,
ja t'he dit que hi havia una quarta persona.
Amb aquest any i mig,
vam veure que no estàvem alineats amb aquesta altra quarta persona,
que també era un dels nostres millors amics.
I per què?
Perquè vam fer una miqueta llista de prioritats,
vam fer com un comitment de dir,
ara que anem a formalitzar l'empresa,
aquests projectes que hem fet han estat molt bé,
i mira, més o menys que els que ho ha fet la seva part,
i tal,
però anem a formalitzar una empresa.
Quines són les nostres obligacions,
i me'n recordo que va ser com un bàneum.
Doncs vinga,
treballarem d'això,
un mínim de higs hores per setmana, fora de l'entorn laboral,
i a la que hi hagi pasta,
anirem incorporant-nos una feina,
i tal, tal, tal,
sempre estarem disponibles per fer trucades,
i aquí vam veure que tres estàvem molt anineats,
i la quarta persona no ho estava.
Va, lias, es van decidir,
i això no ho farem amb tu,
perquè, mira,
nosaltres ho veiem, creiem en el projecte,
volem fer-ho, volem crear l'empresa,
i ho farem costil que costi,
i per l'altra persona teníem una llista de prioritats,
en què s'hi van posar com,
això, en una escala de
les 10 prioritats que tens a la vida on ho tens,
i el Xavi i el Jordi,
ho va posar com a número 2
per dir alguna cosa,
perquè sempre tens família, salut, 1, 2, 3, perquè ens entenem,
i l'altra persona va posar el 10.
Allà va ser com vam veure que no...
O sigui que només podia muntar-ho
amb ells dos.
Clarament, el teu altre soci
no podia ser política, eh?
No, però està bé, perquè va ser honest,
i de fet,
doncs per això em podries seguir mantenint
una relació d'amistat, no?,
perquè hauria estat molt pitjor mentir
trobar-te amb la realitat que això no et xuta,
i haver de fer fora
un soci fundador, amb el que això comporta.
Per sort, mira, ens va estar al vi aquest tràngul,
sí, que...
Aquest sentit, a nivell d'una estada, fantàstic, tio.
Allà, estima, no haver pogut treballar, doncs...
En comptes de...
2 dels meus meus amics, amb 3, bueno,
però crec que va ser
un exercici de responsabilitat,
per tant, xapo, escolta.
Vale, jo tinc una altra pregunta per tu,
relacionada amb...
si hem parlat del tema dels conflictes d'interès,
i una altra, que també...
amb site projecte m'ho trobo molt.
Què és el de...
Com m'ovites invertir o treballar en coses
que t'agraden massa o coneixes massa, mal?
Perquè...
d'alguna manera, són projectes que t'atreuen molt,
perquè jo això ho faria molt ràpid,
això jo ho conec molt bé,
jo sóc la persona adequada per fer-ho,
dius, no, m'acuso, molta gent al planeta, segurament,
hi haurà alguna altra que ho farà.
Com... com et pares?
Tu ja saps que jo tinc un xatxepet,
que m'ajuda a fer això, no?
Però... tu com...
Com evites aquest viatge
de... de... bueno,
de treballar en les coses que ja coneixes massa,
igual fots la pota per l'altre cantor,
per la sobremotivació,
o treballar en el que no hauries d'estar treballant?
De la mateixa manera que abans,
t'he dit que aplicava molta racionalitat
per resolver conflictes
i no deixava que les emocions entressin,
amb això no sóc gaire bo, eh?
No s'hauria recordat el dia de la Caixa de Pi,
per gestionar bé aquestes coses.
És a dir, m'agradaria pensar
que tinc una bona metodologia
per separar aquesta impulsivitat
per fer coses que m'agraden,
o que sóc aquesta persona
que necessiteu a fer aquesta cosa,
perquè el món funcioni millor.
M'agradaria dir que...
Mira, si tinc una característica,
això sí que és veritat, veus?
És que... i ara,
perdó, perquè tampoc tinc la paraula
self-governés, que tens molta consciència a tu mateix.
Autoconciència?
Autoconciència, que no sabia que era una paraula,
doncs ara ja la fabriquem aquí.
Molta autoconciència,
i després...
no és tan sofisticada com el teu super-GPT,
però això ho vaig aprendre
de... no perquè jo compri moltes coses,
però em va semblar una manera... una cosa interessant,
i és que cada vegada que vols fer una compra
que sembla bastant estúpida,
imagina't que... no ho sé,
però no per coses petites, no?
Imagina't, també sempre m'hauria fet molta il·lusió
tenir un porig 911 refrigerat per aire
dels antics.
Llavors, què has de fer per aquest tipus de coses?
O has de posar una llista?
Com llista de coses que t'agradaria comprar
que potencialment poden ser molt males idees.
I, o sigui, no has de fer la compra en el moment.
O has de deixar allà, o has de deixar madurar.
Has de tenir la paciència per deixar-ho una setmana, uns mesos.
Sí,
el cap de una setmana o uns mesos veus
que ja no se'ns miren aquell...
producte o aquell item
amb la mateixa força que ho feies
en el moment que ho vas posar,
possiblement li passarà com la majoria de tasques,
que sempre comentem, que es cauen per inacció,
és a dir, que moltes d'elles no cal fer-les,
perquè simplement per el propi pes de l'origencia
cauen, perquè no eren importants,
si no queden urgents,
amb les compres irracionals
passen un mica el mateix.
És a dir, ho poses en la llista, i veus que dins de dos mesos
hi ha tasca de la pritxo
i, bàsicament, ho treus i fora,
i t'has de comprar-ho i un mal de cap,
perquè ara ho tenies que vendre a Wallapop
i feia molta mandra.
Llavors, la realitat és que no, és que el porig segueix allà,
possiblement no el compro per altres motius,
amb els projectes crec que és una molt bona manera, també.
És a dir, diguem que podríeu tenir una llista
que es digui com la nevera de les idees,
llavors tu allà vas posant com les coses.
Llavors, si després encara tens com aquest
cuc de diòstia, no, és que jo sóc la persona
que ha de fer això, és que jo m'he de panturar
a fer aquesta cosa, donant una intentona,
però si no, la majoria de vegades
cauen pel seu temps.
Això em passa a mi perquè tinc molts interessos
en moltes coses, i a vegades
és això que m'entren moltes ganes
de fer coses que a vegades penso després,
és que, Marc, és que perdràs l'interès,
o no serà bona idea, perquè coneixen
la com funciona la teva app i és molt important,
i la meva és claríssima, o sigui,
jo tinc una capacitat brutal per passar de 0 a 80,
però la última milla
no m'importa gaire, generalment.
És per això que crec que mai seria un bon especialista,
perquè em frustaria molt
només tenir com un forat sobre el qual
tingués carrer va fins al final.
T'ha agradat la nevera de les idees?
Déu-n'hi-do, déu-n'hi-do, sí.
Potser la idea de treballar
avui, sí, que l'hauries de posar-te en aquesta nevera,
però bé, deixem-ho com a apreciació.
Sí, igual hauria de ser un congelador
de les idees, eh, com a...
Aquella...
És com...
després la pregunta per això, saps?
Ho he dit, però clarament...
clarament, des de fora de vegades
es veu millor que certes coses no són una bona idea.
No, aquest és un molt bon exemple, per exemple.
És el mític exemple que no va anar a la nevera,
perquè què passaven al moment?
Context 2021,
hòstia, les criptes estan caure ben tant, tal...
Home, un projecte aquí
en blockchain, guà, tio de cap, no?
Doncs...
era un bon moment per donar-me un pas enrere,
i és molt fàcil dir les coses amb les nostres perspectives,
perquè llavors era la cosa que a més d'il·lusió
del món em feien.
Involucraran un producte blockchain,
però, clar, has d'obrir les mires
i no pensar només en el demà,
sinó en l'arc de l'impacte que pot tenir tot plegat
i en l'evolució que aquesta tecnologia pot tenir,
i llavors, clar, és molt fàcil dir-ho,
i no va ser un fracàs, no?
Però hi ha una història
que arrebella en tot l'oposat
i en aquella companyia, el que sigui,
funciona molt bé, perquè blockchain resulta
que domina el món.
Hi ha un univers per a ell, i això passa,
però com que no hi som, doncs no podem parlar d'ell.
No, no, jo vaig veure que...
Com vaig rebre el dec de allò, vaig dir, hòstia,
és que no tinc ni idea
de què està fent aquesta empresa, no?
No, ja em va semblar una molt...
molt mala idea, però bueno,
el final també és des de fora, per això...
per això he posat com exemple
d'idea que potser t'hi vas llançar,
de cap potser també per la missat
que hi teníem amb l'equip fundador,
però recordo,
haver-ho rebut com per inversió,
i dir, no, així com en el seu moment,
altres projectes en què s'està envolucrat,
sí, m'han sablat més
interessants, i de fet, amb un d'ells vaig invertir,
o hauria invertit en RSS,
si s'hagués pogut invertir, perquè clarament
és un projecte que està tirant molt,
però bueno, aquell clarament va ser
com descartar-lo a la segona slide, pràcticament,
veure, blockchain,
NFT, no sé què és el que em sembla,
i va ser com, uuuh, no, tanca aquest deck, absolutament.
Vinga, següent.
Si demà desapareguessin totes les pantalles,
què faries amb el teu temps?
Uau.
T'has d'imaginar, ja l'he mencionat
vàriament des d'algú tipus matment.
Vull dir, hi ha pantalles, ja tele, i tal,
però ho dic, són pantalles molt...
versió 0.0. Ja.
És com aquesta capaçeta de comunicació instantània que tenim.
I com a molt, encara pots tenir telèfons, si vols i tal.
T'has d'imaginar que tu vas a treballar a la teva oficina
i tens un paper, un boli i un telèfon.
Val.
Hòstia, segurament canviaria de feina, eh?
Perquè és que...
Bueno, a veure, desapareixia la nostra feina,
perquè no hi hauria programadors.
Clarament desapareixeria la teva, clarament desapareixeria.
Però això vol dir que m'hauria d'edicar les ventes,
i no, les ventes de telefòniques no,
perquè en realitat és de l'opigó que porto,
que és el tema de parlar per telèfon.
Per fer-ho professionalment i fer alguna altra cosa.
Això per començar.
Segons...
que els podcasts existirien o no?
No, no?
Bueno, tu refereixes que desapareix la tecnologia modern.
No, si no, seria un bon moment per dedicar-se a escoltar
tots els podcasts de la història,
perquè no per dir el temps fent escrola, pàgines...
tontíssimes, doncs mira.
Podria ser locutor de ràdio.
Podria ser el locutor de ràdio, que de fet és una de les coses que tenia.
Jo, com a somni, quan era petit, saps?
Vull dir, saps?
Mai millor moment que en un moment en què ja no hi ha pantalles,
doncs el format...
suposo que el format que guanyaria pes,
és el format...
auditiu.
No hi hauria visual, per tant.
O això, o escriure.
És una cosa que no se'm dona malament.
I potser seria un bon moment per...
treballar amb el meu segon llibre, saps?
Vull dir...
i fer alguna cosa més...
posar en paper,
tinc dues idees per llibres.
Que m'agradaria fer algun dia.
Però, clar, al final...
la vida té altres plans per mi.
I...
i tinc coses de retorn més immediat.
I...
escriure en llibres és una cosa que requereix bastant foc.
Per tant, en el moment adequat,
no és el moment ara, però sí, seria un bon moment segurament.
Ja t'he de reinventar-me professionalment,
fer més podcast, consumir més podcast,
llegir molt més,
i escriure molt més.
Tu què faries?
Jo penso, eh?
Què complicat ha de ser escriure en llibre
a l'any 2024?
Bueno, amb totes les distraccions que hi ha,
abans, a veure, tu eres Hemingway, tio, te'n anaves allà
a la caga de la muntanya,
començaves a escriure,
i quan et xacaves el cap,
la teva única distracció, o sigui, era...
anar a la nevera, si la havia,
potser tenia barres de gel,
o mirar com els ocells saltaven de bra nabra.
O sigui, què els s'hagin en les teves distraccions?
Clar, evidentment,
escriure davant d'una màquina
es convertia com en la cosa més suculenta
que podies fer allà. És a dir, com la teva droga era escriure.
Ara, que tens droga digital
per dreta i per esquerra,
concentrar-te per si un llibre ha de ser molt complicat, eh?
Home, jo,
des de l'experiència limitada d'haver escrit un llibre,
et dic que...
no ho recordo com a...
com a...
com un gran repte.
Sí que és veritat que el meu llibre era més aviat com uns capítols
que eren independents, o sigui, era un compendi
dels entrevistes que havia fet a Estarta, prenent els primers dos anys, no?
I...
Era més aviat un compendi d'entrades de blog,
perquè ens entenem, no?
Si agafa un dia escrivia, doncs, l'entrevista que li vaig fer a la mare a l'Arcon.
I un altre dia,
a les fundadores de Tien D'eu, un altre dia,
David Thomas, un altre dia, no sé què, no?
I els uns capítols que en realitat podien ser un en un dia.
Era... no era molt dissimilar
a escriure una...
entrada de blog llarga,
perquè al final que ha de capítol, tindria...
10, 12 pàgines,
15, màxim,
que...
són de llibre, per tant, són més...
són més cortetes, no?, que les pàgines tradicionals.
No ho recordo...
O sigui, potser el repte, més,
era el fer les tasques
de transversals,
de veure si té
bona continuïtat al llibre,
si té... si es llegeixi entre capítols,
si té sentit,
coherència, aquest... aquest tipus de coses, no?
O la... la revisió,
no?, llegir-lo tot al final,
que no pas el contingut en sí,
és a dir, si hagués d'escriure una novel·la,
seria molt més complicat. Estic convençut
que escriure una novel·la és un...
un altre tipus de bitxo,
en el que tens molts més reptes,
com poden ser això, no?,
la... la... la...
l'evolució dels personatges,
la distribució de quan apareixen,
quan no, el...
que quedi compensat, la introducció, el nus i el desenllàs,
resoldre
tots els... temes que s'ho ha obert,
durant...
el desenvolupament de la història,
tancar-los al final,
mantenir l'atenció del llibre, hòstia, és molt diferent, eh?,
jo crec que és una cosa molt més complexa
que el que vaig a jo, que al final,
compendi d'idees, no?, però...
Sí, pot ser... pot ser complicat,
no, i segurament, hòstia,
una novel·la porta molt més temps. El repte, avui en dia,
també, et diré que hi ha un altre,
que l'estic veient en un bon amic
que tinc, el Leo, que està escrivint un...
llibre sobre intel·ligència artificial,
i jo crec que el pobre, el que s'està trobant, és que...
eh...
porta un any i mig, és que el llibre em sembla
que...
varies coses que ell pronosticava i ja s'han complert,
aleshores, com un... hòstia, és que all...
no és que el llibre s'estigui escrivint,
la història s'està escrivint davant teu,
el problema és que el llibre està quedant antic,
al mateix moment que l'estàs escrivint,
i això sí que és un repte.
Clar, és que quan escrius
tant... a la frontera,
del que està passant,
és molt difícil que el que escriguis
no estigui obsolet la setmana següent.
Vull dir, és molt complicat a dia d'avui
escriure alguna cosa atemporal
sobre el que estem vivint a dia d'avui.
És molt difícil. I per això crec que cada vegada
té més sentit. És un atengent bastant estúpida,
però intentant innovar més en el model
de negoci del llibre, per exemple,
vull dir, monetitzar per capítols,
és a dir, que la gent et pagui per la creació
continua de capítols i anar-nos llançant,
que al final s'assembla molt més a...
què faries amb un blog,
o pots anar consolidant i després ho pots
tancar en un compèndi i dir, mira,
la gent que ha pagat per els capítols et regala un llibre.
És xàpteres de service, eh?
Una miqueta. Sí, això.
Com un Spotify, però d'un llibre mateix.
Vale, vale, vale. Està bé, està bé. M'he pensat.
Correcte. De fet, això,
ho vaig aprendre quan estàvem a Game Street.
Miraven molts models d'emmonetització
de creadors de contingut
i de la mateixa manera que jo que se ens trobava
amb la mítica, i hi havia una que em feia molta gràcia,
una noia de Twitch
que tenia el seu despertador
connectat a la pasta
que la gent li donava per Twitch.
Llavors, com que feia un esnús
cada vegada que algú li donava pasta,
i per tant ella seguia dormint.
Llavors, bàsicament, el canal de vídeo era ella dormint
i com més pasta li donava, més dormia.
Llavors aquí, doncs, compte que el món
està molt pervertit, no?
Hòstia santa. Sí. Llavors hi havia coses dolentes,
com aquesta, i coses bones, com el del capítol.
Volem trobar perquè certs creadors de contingut,
sobretot el mercat xinès,
que està més evolucionat que el nostre en aquest sentit,
o estava en el seu moment.
Ara vull dir, estic una mica desconectat del tema.
Creaven, i això era molt interessant,
llibres, sobretot en format més educacional
i els monetitzaven per capítols.
Llavors, el que feia
és que amb la gent, que d'alguna forma
el suportava, o el reculsava,
aquesta paraula que està buscant.
Reculsava, correcte.
Li donava guia sobre el capítol.
És a dir, que no només podien
pagar per ells, sinó que donar feedback
i animar-lo a cap a una direcció o cap a un altre.
I em semblava un model interessant,
perquè era molt bidireccional, tenies
molta interacció amb els seus fans,
i per altra banda també els donaves molt de valor
en el moment en què
ells podien estar reculsant-te per la creació
de contingut.
Ara tinc una cosa, també.
Això és una petita reflexió,
que tampoc ve de compte de res,
però crec que també és interessant.
I és que, a dia d'avui,
amb el tema del reculsament a creadors,
és molt clar que la gent no està disposada
a pagar per...
Imagina't que tu, com a creador,
fas dos grans aportacions
de dos blogposts boníssims a l'any,
i els monetitzes i dius,
cada vegada que em publiqui un costarà 6 euros.
La penya no està disposada a pagar per això.
Per peces de contingut isolades, no?
Si no que el que estem disposats moltes vegades a pagar
és tipus obstac de dir,
mira, et pago, si és 99,
o no, el que tu vulguis,
parla creació continua de contingut.
I si ho penses, el que estàs fent
és que no estàs pagant per la peça,
sinó que estàs pagant com per la promesa
que aquella persona seguirà donant contingut
de manera recorrent en un futur.
És a dir, i al final, si ho penses d'una altra manera,
que em sembla molt més interessant,
és que, clar, moltes vegades et venen el rotllo de que,
no, mira, tu pagues i ja tens també
accés a tot el back catalogue, a darrere.
I a part de 4 matats, com nosaltres,
que possiblement anirien a l'episodi 0,
i ho començaria a anar a escoltar, és del principi,
i ho faria de gent, aquest back catalogue,
jo crec que el percep, com una prova,
de que aquesta persona persistirà
en el futur de la mateixa manera que ho ha fet en el passat.
És com una espècie de l'indie effect.
És a dir, hosti, si aquest tio porta 3 anys fent això,
això li està donant un credit,
perquè jo crec que si li començo a pagar aquest senyor
estarà aquí pel llarg plaç, no?
I al final, jo veig més els back catalogs
com una prova de vida, no?
Com en dia alguno, escolta,
aquest tio sap el que fa, porta molt temps fent-ho,
i, per tant, és molt probable que ho seguirà fent,
que no pas com un mecanisme
perquè tu puguis monetitzar,
és a dir, mítica això que has sentit,
és que has de monetitzar el teu back catalogue.
No, tio, no l'escolti ningú el back catalogue,
és la prova que tu has sigut constant
i ho seguiràs fent en el futur.
Fins aquí la idea, eh?
No sé com ha arribat aquí,
però és un concepte que em sembla interessant.
Home, jo de fet ho veig amb la newsletter
que vaig ser encellor fa dos mesos,
que la gent que tinc de pagament,
hi ha hagut una que explicitment ha posat com a raó,
de pal,
tu m'has reculsat molt amb els meus projectes durant 10 anys,
doncs ara és la meva manera de tornar-te,
perquè hi ha una part de pagament,
si vaig donar, mira, qui vulgui pot pagar 5 euros,
si em sabés són mensuals, hi ha-ho, saps?
Per ajudar-nos.
Simplement per veure si hi ha una validació,
de dir, hi ha gent que pagaria per una newsletter,
és Sant Manal, i sí, no,
en tinc moltíssims, però la veritat és que està bé.
De fet, com un 10% de la gent,
no està mal, a nivell de... a nivell de percentatge no està mal.
Una persona va posar això,
les altres, la majoria no les conec,
bueno, algunes no les conec,
i algunes, des del pal...
Hòstia, projecte ben perit,
a veure aquestes muntant, guai, saps?
Vull contribuir-ho, però...
És curiós que hi ha hagut una que ha estat el pal,
ara et torno el favor jo a tu, no?
Tu m'has estat pagant a mi, diguem, però ara et pago jo a tu.
Però sí, sí, sí, hi ha gent que generalment,
de fet, la majoria de gent,
que està pagant,
van venir les primeres dos setmanes.
Jo li vaig dir a la Júdia,
vaig dir, hòstia,
no només és que es pagui sol, saps?
Vull dir, és que ara ja tinc com un recorrent,
aquí, poca gent,
evidentment no és un sou,
però com continuï aquest ritme,
que ho anava...
que anava 3, 4
subscrits de pagament per setmana,
dic, hòstia,
com continuï així tot l'any,
a final d'any,
això ja és un sou,
a final d'any no, perquè era...
però el cap d'un any, en 12 mesos,
si tens 3, 4 de pagament per setmana,
fes números, saps?
No és tan difícil,
també és veritat que hi ha aquí...
un viatge, és el viatge de...
jo porto molts anys fent coses, per tant,
ja és una manera que tinc una certa audiència,
d'una persona que ha començat des de zero,
li costaria molt més, no?
I respecte això, després hi havia una cosa
que no volia apuntar, per el tema estic de...
de l'o dels llibres,
de fer com gent que només et recolza,
sinó que t'ajuda a donar directors a tots els llibres,
això va passar amb...
piter levels, piter levels va fer el llibre, el makebook,
l'anava fent en obert,
en un Google Docs, en obert,
i tu podies anar deixant els teus comentaris allà,
jo recordo que ho he participat en això,
de fet, jo aparec en aquell llibre,
per una cita que li vaig posar jo allà,
i estic al llibre de piter levels,
perquè vaig poder-li deixar un comentari,
un... un feedback
d'un episodi que era el de...
el de...
com gestionar la pressió
de... de projectes, projectes,
a dir, un projecte que he anat molt bé,
al següent, comences expectatives massa altes,
i probablement poses més pressió
de la que hauries,
perquè vols superar el que has fet
a l'episodi anterior de la teva vida,
doncs allà vaig anar a partir de contribució,
i va ser xulo, vull dir, probablement,
si muntés un llibre
i que a partir d'ara el faria així, saps?
O a través de la newsletter que estic fent,
que... podria ser una altra manera.
Queda poc temps,
però...
és que la següent pregunta que tinc,
potser és massa totxa per fer-la en 3 minuts, però...
Doncs espera, espera.
No, però jo tinc una ràpida que m'has de contestar amb una frase,
si tu haguessis escrit un llibre, de què seria?
Va, vinga.
Molt ràpida, una frase.
Uau, un llibre, eh? Si tingués que fer un llibre.
Sí. Ostres, Àlex, em mates, eh?
És que l'horoi un llibre, jo mai ho hauria pensat, això, jo, eh?
De fórmula 1, t'hi hauria de dir, de fórmula 1, Marc.
Collons.
És que no tinc... Tu es queuria de producte, eh?
No, mira, t'haguessis contestat de fórmula 1
si m'haguéssis dit quina és la carrera
que t'hagués agradat si no tinguessis l'actual.
És a dir, si haguessis anat amb 18 anys
i has dit, escolta, univers paral·lel,
aquests que ens dediquem, que no podem ser el que som el dia d'avui,
m'hagués agradat implicar-me
en el motor de competició
o, de Déu vulgui, en el cas que estigués com en el pinacle de la professió, a la fórmula 1.
Sí, no de les coses que m'hagués agradat si no tinguéss la vida actual,
però la vida actual és la que tenim i és la que ens agrada
i és la que ens ha tocat viure.
Tinc dos ràpides per tu.
Vinga, davant.
La gent per Nadal i per les festes et demana techs suport o no?
Cada cop menys, però sí, sí, sol passar.
Jo he estat l'informàtic de la família, però...
I sempre...
O sigui, jo crec que més abans,
quan jo em dedicava activament a programar,
que ara se'n veu més que un empresari, saps?
Però és a dir, la família que m'ha conegut,
la família de part de la judic que m'ha conegut,
post, hi ha com empresari, no com informàtic,
no em cataloguen com informàtic, per tant, no em demanen coses de WhatsApp.
No sé què, per tant, anormament agradat,
però la meva família de sang, per què ens entenguem,
sí, encara és aquests de...
Cada cop que obro WhatsApp, se'n queda penjat, saps?
Aquesta és una, techs suport.
It's the time of the year, eh?
És que el techs suport, a mi, en el meu cas, ha evolucionat.
O sigui, perquè a mi sempre... Jo no és tot informàtic,
però sempre, com en el cap de la gent,
sempre ha sigut la persona que resold el problema que tenen a veure amb tecnologia.
Però això, amb el menjar d'aquella tecnologia,
ha anat capilaritzant-ne dintre de la societat
i forma part més del nostre dia a dia, ha evolucionat el concepte.
I ara ja no és tant el tech suport,
sinó que hi ha com una versió dos o una evolució d'aquesta idea, que és la següent.
La taula, pel que sigui, i sempre passa ara,
la conversa tira per la tecnologia desinformada,
m'havia dit que pregunta de no és que l'altre dia vaig dir que volia unes sabates
i hi havia sabates, no sé quantes,
entre ells es posen a discutir,
i els no es posen d'acord, hasta que arriba un que diu,
a veure, Marc, digue'ns-ho tu.
Sí o no? Ens escolten o no? Jo, és una fotada!
Oh! Ets el Google de la taula,
ets el XHPT de la taula.
Exacte, perquè et posen a l'espot aquest de tenir que,
com donar un vídeo, i jo ja em desentenc absolutament
i mai tinc comentaris sobre aquests temes,
però sí, és l'evolució del tech suport.
Ets el puto Google de la taula, tio, el XHPT, el perplexity d'avui en dia.
Vale.
Pregunta a l'HHPT, i crec que a ver t'hi d'ara jo que referé això,
o sigui, dir-te-ho, pregunta a l'HHPT i això ho està.
Exacte, gasta't uns tokens.
I ara sí, última pregunta per tancar.
Vinga.
Quina és la tradició o ritual que esperes
que passi en les pròximes generacions
i que no es perdi?
O sigui que es conservi,
una tradició que espero que es conservi.
Sí.
O que s'ha de crear nova, no? O sigui, existent o s'ha de crear nova?
No existeix.
Ah, vale, vols dir les murses de la forquilla, cabrons?
Sí, ho diré, que són filles.
Hem de fer convocatòria, tio,
les primers murses de la forquilla de l'any ja serà el gener.
Sí senyor.
Jo tinc unes murses de la forquilla aquesta setmana,
però el primer que farem ja ha de ser l'any que ve.
L'any que ve, de fet, tenim,
encara per agendar, però tenim pendent fer-ne un amb el Xavi,
el seu de Parlem,
que hauríem de fer coincidir amb el proper episodi de vídeo.
En poso com a tasca,
agendar-hi aquestes coses serà complicat,
perquè, evidentment, principi d'any és molt complicat per tothom,
però, tio, vull dir, hem de treure un matí per anar-ho a fer,
un vespre, el que sigui, val?
Endavant.
Molt totxo, eh? Vull dir, Déu n'hi do.
I ara, si no voleu tornar a sentir un episodi com aquest,
doncs ja sabeu, ens heu d'enviar preguntes,
perquè abans ho feiau, ho feiau molt,
i teníem una bona llista,
i ja em sembla que no en tenim cap, si no,
haurem de recuperar episodis que tenim aquí,
archivats des de fa 5 milions d'anys,
com el de publicar amb música de manera independent,
o perquè la gent d'acord per ell vol treballar en startups.
Sisplau, envieu preguntes,
no vull tenir que passar per sobre de l'epibertat i la música independent, sisplau.