Jo aniré construint a mesura que fem l'episodi.
Projectes a mitges, sobrecàrrega d'informació amb el tema de la intel·ligència artificial,
que no sé si a tu et passa, però que cada cop que surt una eina,
vols provar-la, si més o menys cau en el teu, diguem, rang d'interessos.
En el meu cas, que són temes de podcast, per exemple audio, vídeo, edició,
inclús la generació de textos, subtítols, els episodis, els capítols, transcripció, etc.
Tona eina que dius, vaig a provar-les pel podcast, ja sigui pel de l'iPhone Mars o coses de foc a terra, el que sigui.
Fantàstic. També m'interessa el codi, perquè dirigeixo una empresa de desenvolupament
i tinc projectes, suicide projects, que d'alguna manera algun dia s'hauran de fer.
Ja parlarem d'això. Però, clar, molts estan relacionats amb coses que he de picar codi.
Qualsevol eina que m'ajudi a fer codi, fabulós.
Però després també hi ha altres eines, edició d'imatge, d'altres tipus de projectes que vols jugar amb ells.
Vas acumulant, vas guardant, vas desant. De vegades comences el projecte, de vegades no.
Hi ha coses que potser són dues hores i hi ha alguns altres que et requereixen més temps.
Eixemple, ElevenLabs, la companyia aquesta que té, entre d'altres, una eina per clonar la teva veu
i fer proves, no? I que tu la puguis fer servir per després fer anuncis amb la teva veu.
Fantàstic. Jo vaig fer una prova de dir, vale, agafo un post del blog de Mars Base, entreno la meva veu,
jo vaig passar, crec que són vuit o deu episodis, o sigui, li pots passar fins a tres hores de...
no, més sis hores de contingut o algo així, i es va entrenar amb la meva veu.
I et dic jo que vaig llegir aquell post del blog d'una manera pristina, com diries tu.
O sigui, si tu no em coneixes, no saps que no soc jo. Si em coneixes i estàs despistat, no saps que no soc jo.
Fins i tot jo vaig dubtar de si era jo. Un parell, un parell de coses, un parell. Molt petites, molt petites.
Que no vaig jo i la Judit va identificar-me, però altra gent li vaig passar i em va dir, hòstia,
no sabria dir quin és real i quin no. Com aquests cinquanta projectes.
No ho sé, m'agradaria parlar de com gestiones tu aquestes coses i sobretot com gestionar la frustració de no acabar mai res.
Que potser és un problema que no estic jo i estic projectant, eh?
Però a mi aquestes coses se m'acumulen a la part de darrere del cervell, no literalment, sinó metafòricament, evidentment,
i sento com que són una càrrega i es queden allà. Tinc aquest rum rum d'algun dia s'ha d'acabar allò, d'algun dia s'ha d'acabar aquell,
de provar aquella eina de vídeo. Tens encara per provar Magnific AI.
Encara tens una altra eina per provar què és, no sé què. I ara, uf, que ara ha sortit, no sé quina altra història.
I també Superhuman ha llançat la AI dels e-mails i no l'estàs fent servir, segur que t'estàs perdent coses.
I quatre o cinc pestanyes més que tinc obertes per aquí, saps? Bolt.new, Vercel v0, va, un any que han sortit però que encara no les he provat gaire, saps?
No ho sé, tio, no ho porto gens bé.
T'heis preocupat, eh?
Hòstia, estic molt ratllat, tio. És que és càrrega mental al final del dia. Aleshores, també s'ha d'aprendre a gestionar això.
I no ho sé, compartir-ho perquè dic, deu haver-hi més gent que està així. No ha d'excer l'únic tarat que té aquest problema.
Jo la teràpia la cobro a 150 euros l'hora, eh, noi?
No sabia que oferies aquest servei, també. Veig que tu com a autònom fas una mica de tot, eh, tio.
Jo què necessitis?
Et faig una truita, et faig una pàgina web, et faig teràpia, què més fas, tio? Quins altres...
Algú ens expliques tots els serveis que fas, Marc?
Home, és que veig que això és una sessió de psicologia dura, eh?
Molt. Que potser sí, eh, que potser és una de les coses que hauria de portar a teràpia.
Quan tens el problema, el millor és parlar-ho, Àlex. Nosaltres ho parlem, nosaltres ho parlem tot.
És interessant, només un petit apunt sobre el teu... no sé si és sort o desgràcia amb 11labs,
perquè quan... Te'n recordes que et vaig compartir jo també la teva veu fa unes setmanes?
Vaig clonar les nostres, la meva i la teva, i la meva estava bé.
No, la teva no, perquè havia perdut l'accent català i tu, quan parles en castellà, tens accent català, cabron.
Correcte, correcte. La meva estava, diguem, una mica fora de lloc.
També s'ha de dir, i posar-hi un petit esterisc, que a 11labs ofereix dos serveis per clonar veus.
Un és el que tu li passes l'àudio directament i ell la gestiona, i l'altre és en el que hi ha una part
de Reinforce Humà en el que tu li passes la veu i després un humà l'ajusta perfectament perquè sigui,
com tu dius, pristina. Vam usar la primera versió, no vam usar la segona,
que segurament hagués donat molts bons resultats, però malgrat això, la teva,
i per això et dic per sort o per desgràcia, era sorprenentment acurada.
Jo també la vaig passar a bastantes persones i els costava molt diferenciar l'autèntic Àlex.
La teva veu és molt fàcilment clonable.
Hi havia una cosa que no... Me'n recordo d'aquella prova que se m'hi ha identificat perquè per a algú...
Suposo que hauries entrenat amb cosa en català o no sé com ho havies fet,
però la cosa és que aquella prova que vas fer, me'n recordo que jo parlava...
parlava com en madrileny perquè deia les paraules que acabaven com en ciudad de ciudad,
prosperidad, no sé què. I dic, no, no soc jo, jo no faig aquestes coses,
però la resta estava molt bé.
Viva Espanya, deies. Segurament, si digués això, pots estar 100% segur que no soc jo.
T'acaba el capítol d'Eleven Labs perquè primer em volia fer l'apunt que la teva veu és...
És que ara mateix, qui estigui escoltant això no sabria mai si estic parlant amb l'Àlex o no,
perquè realment la seva veu és boníssima.
O sigui, en fi, val la pena clonar la veu de l'Àlex només sobre la molt acura que és.
Però, en fi, tornem a la teva sessió de teràpia, que són 150 euros l'hora i han passat deu minuts ja.
Jo crec que hi ha una cosa que ha magnificat molt el problema.
O sigui, aquesta idea de la sobrecàrrega d'informació té la seva traça o la seva llavor
en el moment en què vam començar a ser conscients de problemes que no ens afectaven directament,
exemple, en el moment que s'inventa, no sé, el telègraf, per exemple.
En el moment que s'inventa el telègraf, un tio de Barcelona pot estar preocupat pel que està passant a París.
Fins llavors no ho estava. A partir d'aquí comença a construir.
És a dir, a posar-li més tecnologia i a sofisticar més l'eina fins al moment en què, bàsicament,
ens importa tot de tot arreu, de tothom.
Llavors això té una, jo penso, aflicció directa en el teu benestar personal.
Puc fer una petita tangència. És que em va vingut al cap i és bastant divertit.
Sí.
Saps que tinc molt interès en promoure una petita secció dins de cada episodi que es digui el Science Corner,
però avui no el faré, però sí que faré un que ve al cas, perquè he parlat del telègraf sense voler.
I l'altre dia vaig aprendre una cosa que no sabia, però em va semblar fascinant, Àlex.
Tu sabies qui és l'ancestra dels codis QR? O sigui, on traça cap enrere el seu llagat?
El morse.
Va, tio, llavors ja ho sabies. Deixa-ho estar.
No, ho he dit de potre. En sèrio?
En sèrio? Ah, no ho sabies? Doncs sí, sí, és el morse.
No, no ho sabia. No, no, no ho sabia. Ho he dit per dir... Digues alguna cosa així, una bagenada.
És el morse, en sèrio? Boníssim! Boníssim! Doncs sí, sí, és el morse, correcte.
És superinteressant. El morse, i és un petit parèntesis molt curt,
es va inventar per un senyor que em sembla que era pintor, diria, era artista o una cosa així,
i la seva dona estava molt malalta a casa.
I li van oferir, li van comissionar una obra i se'n va haver d'anar a casa del mític artximilionari a fer-li la obra.
En el temps aquest que va passar, la seva dona va morir.
I aquest home va voler inventar un sistema de comunicació perquè no passés mai més.
És com la versió moderna del founder que té un trauma i diu que ha inventat aquella cosa
perquè aquest problema ja no sigui més un problema de la humanitat.
Em va semblar interessant aquest consell. Sí, això passa.
El típic fundador se li mor el gos i diu que la meva propera startup serà
en tractar-te d'ajudar que no morin els gossos. Exacte!
Doncs la gènesis d'això està en el morse, imagina't. Hòstia, que bo!
Segur que hi ha coses abans que això, però aquest home, segons diu la història,
aquest va ser com el seu motiu, el que el va impulsar.
El motivador va ser que se li va morir la dona i va dir
que això no pot tornar a passar mai més i jo, en la següent vida que visqui,
em vull enterar quan la meva dona vagi a morir per poder ser al seu costat.
Molt bonic tot plegat. Llavors, a partir d'aquí,
el fill del morse no és el codi QR. Evidentment, passen coses entremig.
Saps quin és el fill del morse? Hòstia, no tindré tanta sort
d'encertar-ho dos cops seguits, eh? Però a veure...
No ho podries, eh? Podries. El fill del morse...
Bueno, esclar, es comença a tal morse... No ho sé, tio, si...
El telèfon... És que no ho sé.
No, però no ho vas malament.
Els zónars. És que jo què sé.
Fixa't, fixa't, fixa't. Veus?
El fill del morse és el següent. És que una persona...
Tu imagina't, que pintes morse en una...
A veure, no ho podríem fer fàcil, això.
Amb un sorral. Fots morse amb els codis, amb els punts, amb el morse.
Agafes els dits i ho extens cap a baix.
Codi de barres. Això és un codi de barres. Exact.
Llavors, bàsicament, la informació que pots encodificar
dintre d'un codi de barres està determinada.
Al final és un morse com extens cap a baix. I si això ho portes,
evidentment, a molts asterisks i molta lletra petita,
en una segona dimensió obtens un codi QR.
Amb moltes normes, moltes variacions, té un protocol a seguir...
És molt curiós. Històries.
És curiós perquè fa un temps sí que vaig llegir coses,
i quan dic fa un temps deu fer vuit anys,
de com es muntaven els codis QR, probablement per algun projecte,
una història, però no sé la història.
Però sí que recordo que almenys em sembla que estaven redondats
per tres llocs diferents. Sí, senyor.
Que si es borra una part... És a dir, si tu el tapes per un lloc,
pots encara deduir-lo. S'ha de destruir com a mínim un 70%
perquè puguis veure el color one. Tots aquests vandals
que es dediquen a trencar els codis QR dels vixinx,
informació de servei, moltes vegades encara els deixeu utilitzables.
Però ja està. La raó d'això, que es pugui tapar
i que hi hagi aquesta redundància, és perquè això inicialment
es va utilitzar sobretot en l'industria...
Del packaging. Sí, però quan dic industria
em refereixo que l'ambient de treball no era net com una oficina,
sinó que no hi ha lloc brut, químic, pintures, merdes, fangs...
Allavòs que necessitaven coses que, encara que s'embrutés,
es tapés, que seguís sent llegible.
Fins aquí, el seguint corner, ara sí, perdó, ja el tanco,
però m'encanta que hi hagi una petita secció sempre
a l'episodi. Tot això venia pel fet
de la sobrecàrrega d'informació que traça
això, no? El mític telegraf que una persona
podia estar preocupada pel que passava a 500 quilòmetres
d'ella quan abans no li importava i ara el problema és que ens preocupa tot
perquè tot ens arriba al instant de totes les persones
i de tot el món i són coses que afecten molt la teva carregada connectiva.
Tu tens una de les teves preocupacions, però si t'has de preocupar
de tot el món en tot moment, doncs, possiblement això et genera un estrès
que no és necessari. Però l'altra, i tot això
és per arribar a aquest punt, que és el que et volia comentar,
és que tu dius, hòstia, és que ens interessa molt provar aquestes eines
i cada vegada que surt aquesta eina, hòstia, tinc moltes ganes de provar-la
i llavors, evidentment, això es magnifica perquè a tu t'arriben
totes les eines que es produeixen a tot el món en tot moment
i és molt complicat, però una de les curiositats és que
una d'aquestes eines, que com bé tu ho dius, va de la mà de l'Intelligencial Artificial,
té una propietat que jo crec que la fa encara més perniciosa
i és que mou la frontera del possible.
És a dir, et fa tant capaç de qualsevol cosa
que ara el teu arc de coses que pots provar és molt més ampli.
És a dir, ara li diries que no ha menys coses perquè el fet que
tens aquest company de viatge que t'ajuda a fer una mica el que tu li demanis
et permet bàsicament expandir les teves capacitats
a nivells que abans no t'haguessis pogut imaginar.
Per tant, una eina que possiblement abans no t'haguessis seduït perquè dius
eh, és que això jo no ho sé fer servir o no sé molt bé com va o no és lo meu,
de cop passa a ser lo teu. O sigui, no sé si t'està passant a tu, però
jo li estic perdent la por a moltes coses. És a dir,
algú em diu, escolta, tu saps fer això? I una cosa que abans hagués dit,
no, no, no, impossible, això no és lo meu. Ara penso, bueno,
dóna'm uns dies, saps? Sí, perquè per exemple jo,
per fer coses que no havia fet mai, primer ho pregunto a ChatGPT,
no? Diu, hòstia, això, com ho faria? I ja em dona unes primeres pistes.
Potser abans hauria dit, no en tinc ni idea. Potser hauria fet de cerca Google,
però ja saps que també moltes coses que tenia Google precisament,
no sé si ve causat per la diferència d'interacció, no?
Que Google és el final, et presentava resultats i buscat la vida.
I eines com ChatGPT o Perplexity, ja t'ho donen resumit, com d'alguna manera
han fet una part del treball per tu, han fet el 0 a 1, no?
O el 0 a 0,5. I ja tens una guia de per on pots tirar.
I ja saps si vols tirar o no per allà.
En canvi, Google, de vegades, a fer la cerca, veus els resultats i dius,
hòstia, no, és que ja no entenc ni els resultats. O tot són anuncis,
o no ho veig gens clar, tot és merda de màrqueting, no?
I et parties molt en això, que aleshores sí, faig aquest primer pas
i després hi entro les eines. I les eines, generalment,
i és un dels problemes que trobo, inherent a tota la moguda
de intel·ligència artificial, que és que estan dissenyades
i arquitecturades perquè arribis a fer la demo i que facis proves.
Però moltes d'elles no passen d'aquí. M'explico.
Moltes d'elles són un prototip sofisticat, que generen molt l'efecte wow
a qualsevol demo que et facin. Mira aquest vídeo, hòstia, aquell vídeo
que va convertit mega viral de Messi parlant anglès.
Com no ha de ser viral Messi parlant anglès, evidentment, no?
I tu fas la prova amb un vídeo teu, del teu crio, de qui sigui, saps?
I, ah, quina gràcia, saps? I mira, ara parles rus. Fantàstic.
Fas un vídeo d'aquests de merda per passar-ho a la família,
tot serveix per a aquestes petites distraccions. Ara que vols
una miqueta més de complexitat, la majoria d'eines aquestes
no serveixen. Per què? Perquè no tenen ni profunditat històrica.
O sigui, qualsevol eina d'edició, de vídeo, d'ellai, tal, tal, tal.
Per exemple, sí, CapCut potser és l'excepció, no? Perquè ja porta
com molt de temps i tal, però n'havia provat moltes altres
fa un any, però, clar, els hi faltaven 300.000 features. Per què?
Comparades amb altres vídeos d'edició com el DaVinci i altres,
no sé quins altres vídeos, he dit, els de vídeo, jo sempre havia fet
servir DaVinci. Clar, aquests porten tants anys que ja ho tenen tot, no?
És com intentar competir amb Photoshop. O sigui, ha fet falta
30 anys perquè li surti algú que li toqui els nassos a Photoshop, no?
No tenen prou cantó ni la profunditat de features. O sigui, una, com es diu
això? O sigui, profunditat, diguem-li així, no? De funcionalitats. Ni la
profunditat històrica. La profunditat històrica també és molt interessant
perquè t'ensenya com han après què és el que realment necessiten els
teus usuaris, no? I tu saps que un producte té profunditat històrica
quan cada cop canvia menys, perquè ja sap exactament a qui va, no?
Les últimes 5 o 10 versions d'Excel són exactament iguals. Les últimes
5 o 10 versions de Hardwrest no canvien. Moltes d'aquestes eines que tenen
molt immobilisme en realitat és perquè van a optimitzar altres coses, no?
Però no necessiten tocar el que ja realment han après, no? Si fan un profund
redisseny o alguna cosa d'aquestes perquè encara estan aprenent o perquè
els seus mercats estan en la merda i han de canviar molt dràsticament, no?
Però per això dic que la majoria d'eines d'aquestes van molt bé per side projects
i per fer la gracieta, la prova d'una merda que vols enviar per WhatsApp,
però la que vols fer un projecte mínimament amb caraiulls no funcionen.
No funcionen i després estan sobrepassadíssims, no tenen el customer
support és una merda perquè tothom segurament s'està queixant.
Si els agafa suficientment al principi, doncs encara tenen pasta, per tant,
pots utilitzar bé el servei i tindràs crèdits a mansalva a la que ja
ha acabat-se els crèdits i no han trobat un producte market fit clar,
doncs segurament el que passarà és que deixen de fer-te cas, ja comencen a cobrar-te
per més coses, a limitar-te les funcionalitats i a voler-te convertir en un client
de pagament o de pagament del tier immediatament superior perquè no els hi surts a compte, no?
I aleshores cada cop has de valorar més el seu valor.
Per això que sí, d'una banda, em sento molt empoderat, ja no tant per fer
coses que no faria jo, o sigui, crec que no estigui
intentant pensar si he fet alguna cosa amb la que mai he estat còmode o que no feia abans,
perquè pràcticament tot el que faig, l'únic que encara no he provat és
edició d'imatge, que sempre se m'ha donat fatal i dir que home, igual ja amb les eines
que hi ha i jo sent un complet negat amb edició d'imatge, potser ara m'hi podria ficar,
però clar, edició de vídeo jo ja n'havia fet abans d'Intell·licència Artificial,
edició d'àudio també, textos també, inclús disseny, codi, tot això ja ho havia fet.
El que m'ha permès, probablement, és posar-me el dia més ràpid.
És a dir, feia deu anys que no feia codi de manera seriosa i en condicions normals,
pre-Intell·licència Artificial, posar-me el dia m'hauria costat horrors,
o sigui, hauria hagut de fer un Ironhack perquè ens entenguem, no?
O no ho hauria fet i ara en canvi està sent com un, bueno, això no ho sé,
va, vaig a preguntar-li, papa, explica-ho, pa, pa, pa, faig-ho tu, saps?
Collons, ho estic fent tot, no? Edició de vídeo, d'àudio, també, tres quarts del mateix,
no t'ho posen tan fàcil, però no estic fent coses que no he fet mai.
Saps on m'hi ficaré? I a veure si hi ha sort i de que ara d'aquí uns mesos
podem fer un episodi d'això, m'he proposat fer música amb ella i perquè és una...
és una cosa que no he sabut fer mai, composar, mal? Lletres sí, però música no.
Aleshores m'agradaria saber si puc fer-ho, però bueno, a veure si tenim sort.
Ah, noi, has dit una cosa interessant, eh, lo de la profunditat, m'agrada molt això
i és veritat, el fet que cada cop estiguis competint en productes que són més profonds
també posa la barra d'entrada més alta pels que volen entrar, que això al final és molt rellevant.
És a dir, si tens un mercat on està molt madur i tu vols entrar, ja saps que,
com a mínim, has de complir un set de requisits i, per tant, posar productes des de zero
cada vegada és més complicat quan tens productes amb els que compateixes
que són més rics, més extensos o, com tu dius, més profonds. Aquest punt és molt bo.
Però, per exemple, t'encano en el cas de la intel·ligència artificial, que has mencionat
com els pros i els cons amb Google o les diferències, veia?
Quan dic Google, dic un cercador, eh? No només jo crec que és un punt de...
i has posat la paraula resumit i jo crec que per mi la gran diferència
està personalitzat o personificat en el teu cas.
I tornem als exemples de programació. Tu abans com t'enfrontaves a una cosa?
Ho buscaves, mítica està, cover flow, no? Llavors segur que hi havia algú
que tenia un problema semblant al teu, on s'invocava el mateix mètode,
era una funció semblant, interactuava al mateix punt de l'api...
Però al final feia coses diferents ells segur perquè possiblement no estava
en el mateix projecte que tu. Per mi una de les grans diferències
i el que, per exemple, últimament o recentment m'ha donat a que estic programant
com no havia programat mai, a nivell d'hores em refereixo,
no dic ni millor ni pitjor, em refereixo a nivell d'hores, és això, és a dir,
és que ho pot tancar tant en el teu problema, és a dir,
ho pot personificar tant en el teu context i dic context en sentit literal.
És a dir, no he provat cursor perquè crec que no clicarien al meu cap suficient,
però faig servir una editora de codi que es diu Zed, que té bastant integrat
també el tema de l'assistent, però l'eina d'ajuda de la intel·ligència artificial
no està en l'editor sinó que està en una pantalla a part, és a dir,
hi ha una separació, hi ha una barrera física entre els dos contextos, no?
Però li pots passar com a context tot el teu repositori i és que ho personifica
tantíssim fins al punt que m'estàs ajudant a resoldre el meu problema,
o sigui, no és que hagi trobat la manera de resoldre el problema perquè algú li va passar
una cosa semblant i ja, ara he vist on està el fallo, no, no, no, és que,
tu, és que estem treballant junts amb la mateixa cosa, a mi aquest és el que m'ha fet clic
en el sentit de treballar plegats al que passa i és el que tu dius,
tampoc et diria que hagi après coses molt noves en el sentit de no haver expandit,
no ho sé, les meves habilitats més enllà dels meus interessos,
és a dir, no he après a tocar la guitarra, saps?, però possiblement perquè no en tenia interès,
però possiblement si volgués aprendre a tocar la guitarra començaria per aquí,
li diria, escolta, vull començar a tocar la guitarra, com m'ajudes?
Potser després potser agafaria un curs online o una professora particular, no ho sé,
però ara ja com que per defecte, la meva válvula d'escap és solucionar
qualsevol problema és aquest i és increïble.
I estic 100% de cor, vull dir que al final també t'està focalitzant coses
i si m'agradaria poder explorar poesia i acabar sent leonard cohen de la vida,
fantàstic, però tampoc està dit als meus interessos.
Jo tinc una llista per a tot, Alex, ja ho saps?
Jo també, però mira, no és la llista de les coses que més em cremen,
hi ha coses que dic que tinc tota la vida per fer-ho, algun dia a la vida vull fer això, saps?,
vull dir, no sé si tu vas fer la llista de coses que voldries fer a la teva vida,
jo la vaig fer abans de fer els 18 anys, potser quan tenia 16 o així,
la llista de coses que vull fer durant tota la vida.
I està allà i de tant en tant la vaig mirant i dic, hòstia, mira, he fet aquesta, he fet aquesta,
aquesta potser ja no la faré, no?, però més o menys es vaig complint.
Però sí que la llista de projectes que vaig deixar a mitges allà oberts
se m'acumulen en forma de tabs obertes, que tu ja saps que això és una cosa que no porta gens bé,
o simplement o coses que tinc descarregades a la carpeta downloads, que és encara pitjor,
tot i que faig l'exercici cada divendres de buidar-la, però bueno,
feta la llei, feta la trampa, aleshores, doncs bé, que vas tirant una altra carpeta o que vas movent d'un lloc a l'altre i tot això.
La carpeta downloads és com el cubo de la vessura orgànica del món digital.
Exacte. I o si realment té una certa serietat, ho converteixo en una tasca o poso el to do it,
però és la típica tasca que cada setmana es va posposant a la setmana següent.
Per què? Perquè no està alta en la llista de prioritats i perquè segurament tinc coses més importants a la vida,
com una família, una empresa que dirigir i jugar Pokémon, ja ho saps.
Aleshores, per tant, tot el que no es tendri a aquestes tres coses, doncs immediatament queda posposat.
Veig que al final de la setmana s'acumulen moltes tasques, moltes d'elles són aquests projectes a mitges.
Aleshores, és d'aquelles coses que no sé com gestionar i des d'aquí faig un crit d'ajudes
i a veure si algú ens pugui explicar ben bé com ho fa.
Vull dir, hi ha coses que, mira, a poc a poc... i no ho analitzo, eh?
El síndrome de diògenes digital aquest és una cosa en què he hagut de treballar moltíssim.
L'equivalent del síndrome de diògenes digital és real, és una cosa que existeix i que a molta gent li afecta.
I que jo durant molt de temps vaig estar acumulant absolutament tot el que tenia a l'ordinador,
perquè, d'alguna manera, per mi era com una representació gràfica del que tinc al cervell.
La meva música, els meus dibuixos, els escanejava, els posava allà, les lletres de les cançons que escrivia,
els meus projectes, els locs dels xats...
Una miqueta com tenir una traçabilitat de tot el que he fet a la vida i tot això.
I més o menys això ho tinc por ahir i algunes coses s'han perdut,
perquè gràcies a tecnologia deficient de disdús i tal s'ha anat perdent molts anys.
Però sé que aquella visió que vaig tenir de guardar moltes coses que poden ser útils
avui en dia, amb l'aparició d'enes com Notebook, per exemple, que m'ho vas comentar tu,
perquè l'havia vist por ahir però em vas donar l'exemple de coses que es podien fer,
vaig veure un fil superinteressant l'altre dia, de hores perquè avui entrar amb això,
que deia que l'era d'introduir dades de manera estructurada en bases de dades s'ha acabat.
És a dir, fer remes, per exemple, el que tu dius, hòstia, avui,
vull acionar una relació de tots els clients que tinc i vaig a posar la informació.
Poses una empresa de Barcelona que té tants treballadors,
saque aquests sectors, els efectuo tant, els venen aquests serveis,
estan interessats en tal, el meu contacte és aquesta persona, que és el CEO,
però també tinc el contacte del CTO, tinc el contacte del direcció marquí.
Poses tota aquesta informació i tens exèrcits, en les grans empreses nosaltres no,
però tens exèrcits de bacaris i de juniors posant aquesta informació, s'acaba.
I és molt mal perquè diuen que tu ara li tires la informació de manera desestructurada
notebook i et fa de CRM.
Hòstia, clar, és un dels grans casos útils en la intel·ligència artificial,
que és el de, jo et tinc informació aquí i et vaig dient com l'has de classificar.
I ja està, ho trobo no només molt interessant,
crec que és per mi un dels casos més útils que hi ha.
Jo ara penso que tinc dos tipus d'informació útil, perdó,
dos tipus d'informació amagats amades de fa milions d'anys.
Una és la informació útil que penso que mira, això em pot ajudar a x coses.
Per exemple, sempre he guardat tota la informació de totes les apps de fitness
que he fet servir des del 2011.
Runkeeper, Nike Plus, Strava, 8fit i no sé si em deixo una altra.
Hi havia una altra que també es deia, no me'n recordaré,
però que era de tracking també de temes de gimnàs.
Per què em pot anar bé donar-li context a una intel·ligència artificial,
t'entrenes un model i li dius mira, o hi ha models entrenats,
i dius mira, aquesta era la meva edat, aquestes són les meves característiques físiques,
aquest era l'entrenament que feia i els resultats que vaig obtenir,
què hauria de fer per avui en dia perdre 10 quilos,
que és una mica el que vull fer ara de cara a l'any que ve.
Vull perdre 10 quilos i jo, amb aquests entrenaments he estat a gust,
però també es veia que fa 10 anys, què podria fer ara per fer el mateix
i tenir resultats similars. Pot ser que aquesta informació em serveixi,
o la informació de les coses que he escoltat de música,
o la informació que jo què sé, inclús chats que he tingut,
tots els emails que he tingut, són informació que crec que té algun tipus de valor,
a mi, que et pot ajudar a fer-te la vida més fàcil d'aquí endavant.
Hi ha informació de merda, que són els chats meus d'adolescent amb gent,
segurament són una mesura, però queden més com el record,
són com els àlbums del col·le que molta gent conserva.
Aquesta informació també la tindré, no crec que la ingesti dins d'una intel·ligència artificial
perquè hi ha coses molt hèrboles i perquè crec que seria més dades de poca qualitat
i que no em servirien.
Però bueno...
Mira, el concepte de diògenes digital,
evidentment sé que saps que és un problema,
però per mi et diria que és el meu principal problema del primer món.
És a dir, la cosa més rellevant que m'afecta personalment,
que sé que és del primer món, és a dir, no hauria de tenir aquest problema.
Un problema és la mort d'un familiar, que tinguis una malaltia...
Això és un problema, passar gana, això és un problema.
Diògenes digital no és un problema.
Però al primer món hi ha problemes, com que no tenim alguns de més primitius,
doncs ens n'hem de buscar altres.
Hi ha gent que busca vanitat i enveja i coses d'aquestes.
A mi m'agrada el diògenes digital.
Llavors, perquè és un problema.
Diguem que i ser Àlex, que no puc dir la paraula toc en aquest podcast,
però el més semblant al toc que una persona pot tenir,
és a dir, aquest petit desordre de que ho vols tot ordenat i tot,
de ser angles rectes i no pots deixar el boli desaliniat amb la llibreta,
doncs clar, la magnificació d'això per mi a l'espai digital és...
és clar, el problema s'augmenta al infinit perquè el canvas és infinit.
Tu pots preocupar-te de dues llibretes sobre la taula,
però no pots preocupar-te de sis, que no hi caben.
En canvi, a l'espai digital el teu problema es fa com una bombolla gegant
que no pots parar de controlar.
Si ara comencéssim a parlar de totes les barreres que jo m'imposo digitalment
perquè els meus problemes no creixin i quin sistema estic d'ordenació...
és salvatge.
Si, per exemple, baixés un alien aquí i m'obris el cap i pensaria
per què tens aquest problema?
El teu problema és que has de menjar i reproduir-te
i estàs fallant en la segona cosa.
Llavors, és difícilment justificable des d'un punt de vista objectiu,
però per què et dic això?
Perquè, com has comentat, la intel·ligència artificial amb això ajuda.
L'equivalent del teu tracking de fitness és que jo m'apunto absolutament
totes les coses que vaig aprenent durant el dia,
però el problema és que me les apunto amb eines diferents
perquè durant temps vaig fer inserir coses d'eines diferents.
Llavors, al final sempre les acabo exportant amb Markdown
i tinc una carpeta que es diu exportacions de notes antigues.
I estan totes allà.
El meu somni i frustració personal és, algun dia, agafar tot allò,
enviar-li com a context en una conversa i dir
mira, tot això és el que he pres durant tota la meva vida.
A partir de...
Ajusto com vulguis, però ordena-m'ho d'una manera que per mi tinguis sentit.
Em fa molta gràcia perquè sé que no mires pel·lis,
però sé que has vist Her.
Oi que sí que l'has vista? Sí que l'has vista.
Sí, sí que l'he vist, sí.
Mítica pel·lícula que va ser llançada fa potser deu anys
pensant que seria el futur que tindríem dintre de cent
i ja ha passat tot el que hi ha.
Tot el que surt en aquella pel·lícula a dia d'avui és real, pràcticament.
99%, potser.
L'únic que li falta és que la intel·ligència artificial piri
i ens deixi tirats.
De moment això encara no ha passat.
Una de les coses que més mola és el principi de la pel·li,
que és quan el tio està com encara davant de l'ordinador,
s'estan coneixent i la intel·ligència artificial li diu
«Escolta, veig que tens un merder de la hòstia la carpeta de fotos i els mails i les notes.
Vols que t'ordeni una mica?
Tio, si a mi em digués això pensaria ja està.
O sigui, a l'àpex de la cultura moderna per mi he estat satisfet.
És a dir, ja podem tancar la carpeta, ara ja ens podem morir tots.
I jo crec que està super a prop.
Jo crec que si li passés tot el que tinc...
És que no ho he fet perquè...
Veus? És la mítica cosa que no vull obrir perquè em fa una mica de por.
Però jo crec que si li passés jo ja estaria pràcticament, ja ho tindria.
Mira, un prompt molt bo que vaig veure l'altre dia
és pensa amb gent que t'inspira molt i que és pública.
Imagina't, per exemple, jo què sé.
Si vols parlar-li de finances,
pensa en Warren Buffett, mítics inversors de la vida
i cracks de les finances personals.
Li dius «Mira, tio, vull que empersonifiquis
tots aquests tios i cada una de les coses de finances personals
que et pregunti m'ho contestis des del seu punt de vista».
Aquest tipus de coses podria oblidar-hi totes les meves notes, jo penso.
Al final, simplement col·lectaria les persones que m'interessen,
és a dir, els promotors d'aquestes notes o els seus autors,
els posarien allà al xat i li dirien
«Escolta, cada vegada que tingui un dubte t'ho pregunto i m'ho dius.
I t'oblides de les notes».
Llavors és com que et beneficis del seu coneixement,
perquè com que està tot online, al final ja ho tens.
És interessant, això.
Això ja està. Jo això ho havia vist quan es van popularitzar
els GPTs personalitzats,
que hi havia gent que es va muntar el Sales GPT, per exemple.
Era un GPT, l'han posat al Marketplace d'OpenAI
i s'estava entrenant informació de ventes o de leaders de ventes,
de no sé quines empreses i tal, tal, tal.
O segurament també hi havia algun que era el Elon Musk GPT.
Tota la informació de Elon Musk, que entrenes un GPT, ja passa.
Si vols xerrar amb Elon Musk, vols saber la seva opinió sobre alguna cosa,
el més probable és que sigui bastant acurat.
Evidentment, sempre que acaba sortint, parla amb gent, el col·lega,
però és veritat que pot ser bastant verídic.
I pot ser...
Et serveix per la majoria dels casos que li vulguis preguntar alguna cosa.
Hosti, jo què sé, tinc un conflicte amb un empleat que...
Mira, saps?
Tinc aquest conflicte amb aquesta altra persona,
com el resoldries i vull resoldre-lo com Elon Musk.
Allà tu, si vols fer aquest tipus de coses.
Però, bé, pots fer-ho, realment.
És un cas d'ús bastant...
És veritat, és interessant, aquest cas d'ús.
Jo no l'he fet servir, eh?
Però sí que és veritat que...
O sigui, jo he vingut aquí amb un problema, Marc,
i m'estàs donant més problemes. No m'has donat ni una puto solució.
He fixat que les solucions que ens estem donant...
Jo m'he donat alguna,
però totes les solucions que estem donant a aquest problema
són solucions per suma, per edició.
És a dir, tu et poses barreres.
Aquesta persona que et poses les barreres de que al mòbil
vull tenir un mòbil antic i no vull tenir aquestes aplicacions...
D'alguna manera, també estàs substreient allà.
Aquest és un mix, però fixa't que estàs ficant una barrera
en comptes d'anar a eliminar el problema, que és dir...
Probablement la solució és fer menys coses.
I aquesta la fem tots, però no és real.
No, a veure, si vols la solució, xato,
o sigui, si vols la solució, compro un tractor,
te'n vas a Cervera amb un tros de de camp
i deixes el mòbil a l'ordinador.
Clar, xato, a veure,
te'n vas a la Sagarra i te'n vas a cultivar patates,
perquè resultarà que a les 6 de la tarda es farà fosc
i no hi haurà res més que fotre.
Llavors t'aniràs a casa, tallaràs fuet i et faràs una cartolla.
Però, o sigui, més enllà d'això...
No, no, no.
Clar, quin problema vols que et solventi, xato?
No, a veure, no, no, que estic d'acord.
La solució la sabem tots, però no és realista.
Clar, és que a més a més, a mi, tiraràs més llenya el foc.
Saps aquella frase de...
Sí.
You're preaching to the choir no està en català,
a mi estàs preaching to the choir.
Bàsicament, has vingut a missa a avivar la flama.
Clar, exacte. Aquest és el meu problema.
La solució la sabem tots, que és fer menys coses,
però no és realista, perquè hi ha moltes coses a les quals s'ha de tindre.
I és que no sé si part de la carrera que he tingut
o la trajectòria que he tingut, no li vull dir èxit,
perquè és molt pompós,
però sí que dius,
hòstia, probablement perquè he fet moltes coses,
i aquesta diversitat de coses m'ha donat el poder tenir aquesta empresa,
poder fer-te els estamanyiments de Carta Pren, el podcast,
i estic on estic gràcies a això, saps?
A tenir aquesta ment renaixentista de dir,
bueno, puc fer una miqueta de tot, soc un generalista i tal.
I la teoria del focus, allò que et diuen tots els emprenedors i líders,
que et diuen, no, és que focus, focus, focus, focus,
és que focus, però generalment la gent que t'ho diu,
veus que està en 50 coses, també.
Qui collons de focus estàs explicant?
O què vol dir, que potser fas focus amb una tasca al dia?
Bueno, potser sí, hi ha gent que ho fa, això, famosament,
però generalment és gent que ja té la vida molt solventada
i que diuen, ja, però m'ho estàs dient ara,
però fa 10 anys t'estaves matant,
de 120 hores a la setmana i no tenies res de focus.
M'ho dius ara després d'haver tingut ja tot l'èxit,
haver-te carregat el teu primer i probablement segon matrimoni,
els teus fills estudien i has passat per una pressió profunda
i ara has aconseguit reconvertir-te una miqueta i focus.
Sí, molt bé, preferiria no haver de passar per tot el que has passat tu
per haver d'arribar a la mateixa conclusió.
I en canvi, no només això, no només no hem donat solucions,
sinó que has retroinventat la idea que jo ja tenia de projecte
que gràcies al XGPT no estic fent perquè tinc el...
el XGPT de... digue'm perquè això és una mala idea i em va molt bé,
que el vam comentar l'altre dia,
que és el de construir-me el meu AlexGPT,
que és fer-me com l'eina que m'ajudi a gestionar la meva vida.
Però, hòstia, què he de fer avui?
Avui centrar-me en el tema esports.
Tu que ja ho saps tot, tens tot el context de la meva vida,
què he de fer i com ho he de fer?
Això és una miqueta com el projecte que sé que no he de fer,
que intentaré fer però mai completaré,
però que va anir-hi ja molt bé.
I si hi ha algú que aconsegueixi fer això, realment ja ho té tot resolt.
És que és un curro de collons,
però podria ser una eina molt interessant perquè és això,
podries agrupar totes les notes, les fotos, no sé quants,
i remnen aquestes constriments un GER.
I quan estava explicant aquesta anècdota dic,
és que realment jo ara penso en la quantitat d'hores manuals
que li he fotut endreçar la meva vida digital
i si les hagués invertit en anar a buscar monedes de cèntim pel carrer,
avui en dia seria milionari.
Perquè no he fet...
O sigui, m'he passat setmanes senceres
quan a l'època de tenir la música descarregada,
t'agajar les coses amb MusicBrainz i Picard,
les fotos, endreçar les fotos, t'agajar-les correctament,
posar-les en àlbums, migrar-les d'un lloc a un altre,
d'un ordinador a l'altre, després de no sé quina eina,
agafar fotos, agafar fotos a Apple, fotos,
i això encara no ho tinc del tot migrat.
Les que a dos anys refer la meva pàgina web
perquè se m'ha trencat alguna cosa i em costa menys,
refer-la de zero, que arreglar el que tinc,
o el que dius tu, migrar les notes de takes tests a la seva època,
Evernote, que segurament va ser la primera eina
que vaig fer servir per fer notes.
Potser vaig passar per la de Google primer, després Evernote,
d'Evernote vaig passar a Obsidian, no, vaig passar a Apple Notes,
d'Apple Notes vaig anar a Obsidian, vaig tornar cap a Apple Notes,
ja no estic ara, però és veritat que Apple Notes
és un model d'allò de poder connectar-ho tot una miqueta més
i que pugui ser a Obsidian, però a la vegada cap d'aquestes
em dona, per exemple, la possibilitat de poder xatejar
amb les meves notes, que crec que seria el que estic buscant ara.
Probablement és el que fa Notebook, però Notebook m'ho explicaria en veu
i m'agradaria tenir una interfície de xat a la que li pugui dir
Escolta, mira, basat en tot el que saps, que són totes les meves notes
de tota la meva vida, que avui en dia són 1059 notes,
no són tantíssimes, però déu-n'hi-do,
dóna'm això, exactament, i que jo no ho hagi de buscar,
tot i que la cerca no és tan complexa, però sí que al final
vols saber potser un resum de x coses, no?
No ho sé, tio, ets un cabron, has retroalimentat
aquesta idea de projecte que tinc i...
Vaya terapeuta de merda.
Bueno, al contrari, el que estic fent és que tornis a la següent sessió
per 150 euros més, soc un bon terapeuta des d'un punt de vista negoci.
Ets un bon emprenedor. Sobreviuré en aquest sentit.
Bon emprenedor, exacte, bon empresari. Autònoma, autònoma.
Escolta, et donaré el punt de cordura en tot el que ha gat.
I és que per mi és injustificable anar canviant de coses.
Eminentment m'ha fet més mal que una altra cosa.
Si ara tingués que donar un consell al Marc de 18 anys, li diria
Marc, trien un i stick with it.
Fins al final. És a dir, les coses
quan els hi dones més recorregut és quan tenen més retorn.
És com qui inverteix durant 6 mesos en l'SP 500,
si agafa 6 mesos dolents, doncs potser t'endús una merda.
Però si inverteixes 6 anys, segur que tindràs bones notícies.
Llavors, amb això, amb la vida, com tot, com més temps li dones
i més recorregut li dones les coses, més positiu és l'outcome.
Llavors, potser això li recordaria en el meu antic jo, o en el meu jove jo,
perquè possiblement no tindria res a veure amb això.
I això és el que he de fer.
O en el meu jove jo, perquè possiblement si d'alguna cosa hem patit
és fer massa canvis en coses i no donar-li prou temps a les coses
perquè madurin i treguin el millor de si mateixes.
Malgrat, i ara és on em tengo el punt de cordura,
quan has mencionat això de, digue'm,
arrepentiment en...
Ostres, si no hagués gastat tant temps en...
És que jo he pensat en exactament el mateix exemple,
el de t'agajar a la música, perquè jo ja vaig perdre moltes hores també.
Totes les accions al final s'han de jutjar en el context actual,
és a dir, en la teva realitat present.
No podem fer que una persona de principis del segle XIX
se senti culpable perquè anava al riu a rentar la roba i dius
hòstia, tio, quantes hores vas perdre, cabron?
Jo ara aprieto un botó i ja tot funciona.
Tu estàves t'agajant la música, però en un context possiblement
no hi hauria existit Spotify. Va sortir allò i era com la rentadora del riu.
Vas dir, hòstia, ara ja no he de fer res de tot això,
si ho fa automàticament, no hi he de pensar gaire.
Totes aquestes coses que al final has perdut molt temps
i has invertit molt en fer, segons quines coses,
ho has fet en el context de les eines que tenies en aquell moment.
Si ho fessis ara, potser sí que et diria,
no cal que vagi al riu a rentar la roba, tio,
per una corta inglesa em comprova una rentadora, si vols, saps?
Però era justificable i, per tant, no sé,
Àlex, no et preocupis, estaràs bé, no et sentis malament,
el teu terapeuta t'apolla. No, no, evidentment,
no és per... Fa 20 anys no tenia la visió
de sortirà una eina que t'ho farà, o potser sí,
però definitivament no vaig invertir
en fer-la jo, saps?
Així com va haver-hi coses en què sí que vaig invertir,
i feia els meus scripts per...
pels noms de les fotos, me'n recordo,
que en vaig fer un, que era per tipic,
renombrar fotos i carpetes i arxius en massa,
perquè a l'època no hi havia massa eines així,
o eren de pagament, i dius, abans me la programo jo,
a què pagar 3 euros, saps? Perquè quan som estudiants
som així de rates. No ho vaig invertir en això
i potser si hagués tingut això
molt alt a la meva llista de prioritats,
potser hauria estat un jove milionari
d'aquests... Hòstia, ha creat l'eina que ho ha fet...
o no. Vull dir que al final ha anat ràtip una miqueta
esbiaixada. Per en fi, o sigui, bueno,
per no allargar-ho molt més, tu no acumules aquest tipus
de projectes abandonats, no? Si tu...
Jo sí que t'ho has comentat més d'una vegada,
que el que fas és completar per inecció. És a dir,
això m'ho deixo allà i no faig res,
i si mor sol, mor sol, i vol dir que havia de morir.
És així com gestiones les coses que se queden a mitges?
Ah, a mi la inecció funciona molt bé, eh?
Com et diria? Per defecte,
la meva acció és llistes, jo llista, jo faig llistes
per tot. El que no vull estar és pensant
que si ara he de fer això, que si he de fer l'altre,
que si allò ho has de fer tal dia... Jo ho poso en una llista
i llavors ho trec del meu cap. El meu cap el vull el més lleuger
i vull el centre de gravetat el més baix possible del meu cos.
Llavors, treure tota la informació del pes mental del meu cap.
Llavors, ho vaig apuntant en una llista.
És una llista que es diu Somdai, com a
algun dia ho farem. I...
Ho vaig posant allà tot. Està classificat, per tant,
per donar una mica de carinyo en el meu toc,
que no es pot dir toc. Doncs ho ordeno,
perquè així ho veig maco i jo us penso, a quines coses
en voltant de l'aprenentatge vols fer, a aquestes, quines vols fer
en voltant del fitness, a aquestes... Però jo no ho faré mai,
és igual, si no ho faré mai. Però jo ho tinc allà.
Llavors, passat molt temps, quan ho veig tan irrealista
que ja penso, és que no té cap sentit.
En quin moment vas posar allà, simplement ho borro.
Cada quant? La pregunta és que de quant mires això?
Doncs et diria que bastant sovint.
Possiblement, durant la setmana a vegades li pego una llegida,
per recordar-m'ho a mi mateix, per fer-me una mica de mal.
Jo, per exemple, tinc una carpeteta de notes, es diu referència,
on allà poso totes les coses de referència.
Tu podries treure així en temps real, per exemple.
Aquí hi ha referència que tenim. Tenim una de totes les operacions
que s'han de fer a nivell anual. I quan dic operacions,
vull dir coses de manteniment personal
i financer productiu,
que tinc que portar a terme durant l'any.
I no m'ho repasso. Oh, aquesta m'encanta, Àlex.
Tinc una que es diu preocupacions. Coses que em preocupen.
Aquí poso totes les coses que per mi són una preocupació.
Jo què sé, per exemple, ara resulta que tinc una cosa
a l'experiència trivial que es diu entecitis, que és un problema
del primer món. Bàsicament no em permet córrer,
no em permet fer algunes coses amb un esforç considerable
i segons quines posicions no me les permet fer i em fa mal.
És una inflamació a la inserció del tendó i al múscul a la cadera.
M'ho he posat aquí perquè sé que ho tinc
i em pateix i m'ho he tornat de sobre i m'ho poso aquí.
Això em preocupa. Si una cosa d'una altra em preocupés,
jo què sé, que ara m'obrissin una inspecció d'isenda,
per exemple, no ha passat, Déu no passi.
Això seria una cosa que em preocuparia, però que no podria accionar
immediatament. Llavors ho posaria allà, per exemple.
Quan de tant en tant ho llegeixo i dic, mira, això s'ha anat, i ho trec.
Són aquest tipus de coses que, a veure, Marc,
millor que no ho sàpiga ningú, però dius, allà està.
Doncs no hi ha molt més. No hem fet la falca avui.
I no ho he comentat tampoc al següent esmorzar de Forquilla,
que hauria d'haver estat avui, però per inacció,
doncs no el vam anunciar.
I...
A veure, aquest és el cas de inacció que no
hauríem de promoure, d'acord? Això ha sigut
inacció no positiva. Exacte.
Punible. Per tant, el proper dijous,
anunciem, un esmorzar de Forquilla, on sempre...
El proper dijous convoquem esmorzar de Forquilla.
Convocat ja, perquè si està l'episodi,
ja és oficial. Així que envieu uns missatges privats
per Twitter o per...
o per email o per WhatsApp, si ens coneixeu.
Eviteu les notes de veu, perquè si no, el Marc no s'escoltarà.
I ens veiem el dijous que ve.
Creus que tindrem representació de parlem o no?
No, però... Ei, que tenim un OK
del Theo, del Xavi, per algun dia
fer-ne un i gravar un episodi amb ell.
Jo quasi que em guardaria aquesta carta, aquest as a la màniga,
per quan fem el proper... amb directe.
El que això ens obligaria és a fer-lo pel matí.
És a dir, esmorzar de Forquilla i després anar a gravar-hi al costat.
Per tant, hem de buscar un lloc al costat de Barcelona Media Hub
i jo faria aquest combo. És potentíssim.
Seria primer convidat d'esperes de 150 llargs episodis?
Primer convidat més enllà de la nostra ignorància
i els nostres barbarismes.