Vinga, explica'm aquest esdeveniment d'Apple, perquè aquesta vegada no és per variar, eh, però no...
Ni ho he vist, ni ho he seguit, i potser he vist dos tuits, eh, al respecte, però no tinc molta idea de què s'ha parlat aquest cop.
O sigui, sabies de la seva existència, no?
Sí, i tant. Sí, sí, això sí, perquè evidentment segueixo algun que altre Apple fanboy i fangirl, les xarxes socials, i llavors...
Ja havia vist que hi havia mogudes, però no sé gaire.
És que el teu gradient de fanatisme, o sigui, es pot medir depenent de la pregunta que t'hagis de capacitat per acceptar,
o sigui, potser ja has vist l'avent, pots dir que ja has fet la preserva de l'iPhone, pots parlar de les coses que es van presentar després, que jo és extra fanatisme,
però és que en el teu cas estàs vist un tuit, no?
Dos tuits. Dos tuits.
Dos tuits i un short d'Instagram, probablement que van penjar Twitter al John Constin, ja està.
A veure, com sempre, eh, el contingut d'aquest episodi no és substitutiu d'un resum de l'avent, mai.
I disclosure, que amb català deu ser avis per anar abans, tenim molt respecte pel que es treballa a Cupertino,
i no ens les volem donar que nosaltres som més intel·ligents, de fet no crec ni que servissim per cosir la corretxa de nylon de l'Apple Watch, o sigui, no seríem ni per això,
llavors no seríem capaços de fer absolutament res del que fan, però ens dona per fer una episodi amb comentari crític.
I sí, m'he preparat quatre cosetes per explicar-t'ho bé, ja veuràs, t'agradarà.
Sí, m'ho expliques bé a mi, pot entendre molta gent, així que endavant.
Per començar a començar, començarem amb uns apunts inicials, de coses que...
A veure, no és que m'hagin sorprès, però és que em semblen molt divertides.
La primera és que tothom ha tornat als directes, tothom, Google, Microsoft, OpenAI, tothom ara fa directes.
Apple segueix amb les produccions cinematogràfiques de Hollywood, encara. No ho entenc.
De fet, la companyia que es dona de mesclar més la tecnologia i les arts llibertals i ser més humana,
i és la que fa aquestes gravacions sintètiques que, per cert, segueixo amb la teoria conspiranoica
que és tot una animació de realitat virtual, 100%.
Aquesta vegada va ser flagrant i hi havia un tio que estava allà en un pont de Sant Francisco.
Els tios que passaven per darrere... És que hauria hagut de veure, Àlex, la gent que passejava amb bicicleta...
Què és gent, Àlex? No podia ser real de cap de les maneres.
Sempre passaven pel mateix lloc de la carretera. Era increïble.
Segueixo comprant la teoria que això és tot una animació i un dia ens diran
que des de l'any 2020 tot plegat era una animació, per tant, què més us dona anar pel carrer amb un Esvision Pro o no?
Jo crec que això passarà algun dia, el 2029. No ho sé.
Perfecte. Quan ha contingut, què hi ha?
Espera, estic en repons inicials encara. Aquest és el primer. Tinc segona cosa.
Segona cosa és que, malgrat el que et diré en el punt 3, que veuràs que contradiu aquesta,
jo era supertècnica. Entrava en uns detalls com quan volien explicar els chips o les aleacions dels materials.
Feien servir unes paraules, macho, que dius que considera una persona mínimament intel·ligent
i és que el meu cervell es connectava perquè no tenia ampla banda per processar aquelles paraules tan grosses i tan llargues.
És a dir, no només em sorprèn, sinó que em sopta molt per entendre a qui va adreçat.
O sigui, si tu vols que el teu missatge cali en una base molt ampla dels teus usuaris,
potser millor el que has de fer és parlar d'una manera molt planera i molt fàcil.
Doncs no. I aquí va el meu tercer punt, que veuràs que contradiu una mica aquest, però també és bastant interessant.
I és que sempre diem que no ens sentim connectats amb la vent, que des que l'ha pelescalat tantíssim,
evidentment ja no ens parla a nosaltres tant com a usuaris, bla, bla, bla. Ja ho sabem,
n'hem fet 30.000 d'aquests i sempre diem el mateix. No ho direm.
Però aquesta vegada m'he sentit una mica desplaçat per un tema molt concret.
I és que m'ha donat la sensació que està totalment adreçada a octogenaris.
O sigui, totes les funcionalitats són per gent gran, llavors em sento jove, tot és per coses de la tercera edat.
Ara, per exemple, els AirPods Pro t'ajuden amb la sordera, que si el rellotge detecta les caigudes,
que si el rellotge detecta les apnees per la nit. No ho sé, és com Porch.
Tenen productes que són tan caros que no val la pena fer marketing pels joves.
Doncs això jo crec que és igual. Valen tanta pasta que ja passen a l'agenda Vim Pals.
O sigui, diuen que és igual, aquests no els compraran mai.
Ja tot està adreçat a gent de més de 60. A joves em sembla increïble.
Jo fa temps que l'apunto que Apple en realitat s'està convertint en una empresa de salut.
De fet, el principal motiu pel qual tinc un Apple Watch i no un altre, probablement podria tenir altres marques,
em va molt bé per tenir el control cardíac. Jo tinc una petita arrítmia, des de ves a saber quan.
I aleshores em van dir, hòstia, això t'hauries d'anar controlant.
I a sobre tinc les pulsacions molt baixes.
Per... no sé, per què és. Sí, per biologia, però també perquè faig molt esport.
Però jo, com haig de fer-me la revisió mèdica, un cop em van preguntar si jo estava mort, saps?
Perquè és que en tenia molt poques. I aleshores vaig dir, calla, potser això m'hauria de controlar més.
I en realitat va bé. Cada dos per tres em salta la notificació aquella de les teves pulsacions són massa baixes.
I ja està. Això per un cantó.
El tema de la sordera no em sorprèn, però és veritat que, clar,
si hi ha un dispositiu que portes tota l'estona a orella, que d'alguna manera també et causa sordera,
perquè estàs fotent més decibels del que toquen, d'una manera molt més dirigida que la natural,
també poden ser els airpods. Vull dir que al final és la solució a un problema que ens estem creant nosaltres.
Però també va molt bé el watch per detectar els ambients on hi ha més volum acústic del que hauria d'haver-hi.
I les notificacions per això van molt bé. Perquè t'hi dius, hòstia, aquest volum, si estàs més de 30 minuts,
et pot causar sordera temporal. Si estàs més d'una hora, no sé què, oi, quan estàs als aeroports i tal,
que diu, aquest volum pot causar sordera irreversible si estàs exposat a aquests nivells o a aquests volums
per un temps massa prolongat. Per tant, va molt bé saber que molta estona dels nostres dies,
ja només amb el trànsit de Barcelona ja passa, estem exposats a volums massa elevats de soroll.
O sigui que en realitat aquest tipus de coses van molt bé, són molt útils. Jo compromes, de fet, pagaria més
per tenir més funcionalitats aquestes.
Ho vam comentar alguna vegada, que molta gent és tendència a caminar pel carrer amb la cancel·lació de...
Jo mateix. Exacte. Sí, sí, jo també ho faig. Només pel fet que tu i jo ho fem i és tendència, llavors, 100%.
Nosaltres sí que hem tendència, som líders d'opinió i líders d'audiència en aquests moments.
Doncs a veure, deixa'm que et desgrani una mica la vent per tot el que va passar. A veure, és interessant,
jo el vaig començar a veure aquí a Góin amb el Carlos. De fet, ens les prometíem que crearíem un petit moment
aquí per veure la vent d'Apple i estar amb ell jo sols mirant-lo. L'altra gent estava per aquí, per l'obicina,
però ningú el mirava, ningú l'interessa. Estava amb ell jo sols. I durant la estona m'ho estava passant bé,
perquè l'estava comentant, però va haver-hi un moment que, evidentment, al 7 de la tarda, jo a les vuit i mitja
tinc que anar a sopar i li vaig dir, escolta, a les vuit li vaig dir, escolta, Carlos, jo fins aquí, no?
El segueixo veient a casa. Després el vaig seguir mirant, la part que em faltava, i ostres, em va semblar molt...
Mira, és que clar, és que amb tu no es poden tirar referències cinematogràfiques, però potser sí que l'has vist.
Has vist que és una pel·li de Netflix que es diu Don Lookup, de Leonardo DiCaprio, que apareix la Meryl Streep?
No. No, que és un meteorit que ve a la Terra i ningú el creu? No, no, no, res.
N'he sentit a parlar, però no l'he vist, evidentment.
Va, és igual. I, per cert, producció d'Apple TV també una sèrie recent que es diu Extrapolations? Tampoc, no?
No. No. Va, cap problema, no passa res. A veure, les dues comparteixen una cosa, no?
I és que projecten un futur en què la humanitat es carrega el món i llavors és el que tu dius, no?
Tenim que buscar solucions als nostres mateixos problemes.
En les dues apareix una figura molt curiosa, que és idèntica, que és el gazilionari tecnològic fundador
que té una companyia que fa absolutament de tot. Per exemple, a Extrapolations es diu Alpha,
igual perquè és la producció d'Apple TV i volen que es resoni a Alphabet,
igual té algo a veure, però no ho sé. Llavors, Alpha té verticals per tot, no?
Té Alpha Mining, Alpha Health, Alpha no sé quantos.
I ara no recordo exactament com es diu la de Don Look Up, però també té un nom així.
Doncs em va semblar molt aquesta idea de companyia supertransversal tecnològica
que tens solucions per tots els problemes de la teva vida i tens divisions per tots els verticals imaginables,
des de finances, salut... Tens de tot.
Em va donar molt aquesta sensació i em va costar una mica després de fer aquesta reflexió i seguir mirant a la vent.
Però tot i així vaig seguir perquè pogués comentar amb tu què és el que s'ha presentat.
Què s'ha presentat? Anem un per un. Primer de tot, els rellotges.
La tònica Alex és increïble. És com...
Repacatejo una cosa que et porto venent durant 10 anys,
te la venc com absolutament revolucionària i nova, però en realitat és exactament el mateix.
Per exemple, presenten el nou Apple Watch versió 10,
que me l'estan venent com que és revolucionari, trencador
i no té res a veure amb el que venien presentant fins ara.
Evidentment, la comparació que fan de pantalla és amb l'Apple Watch 3, que dius gràcies, fa 7 anys d'això.
Si no és millor, reiem 7 anys. Evidentment, alguna cosa has de fer.
I després hi ha 300 tuits que t'expliquen que l'han fet una mica més gran i que els bordes, els marges,
són superpetits i en realitat són exactament iguals.
Per tant, ens han venut una cosa que és exactament igual i me la venen com a nova.
I també, aquesta idea em fascina, i és quant d'interessants són la vida
de la gent que surt allà a explicar les funcionalitats.
Tots fan escuba diving, es tiren en paracaïdes i corren maratons en menys de 3 hores.
És increïble. Tu ets un partidó al seu costat. Per tant, no ho miris si no et vols sentir malament.
Aquesta és la primera. La segona és que després em presenten,
poso cometes perquè és tot el que es mereix, el nou Apple Watch Ultra,
que ara ve amb color negre. Ja està. És negre.
Però és el nou. Però és negre. És impactant.
Jo abans era també dels que veia això i m'explotava el cap.
De fet, encara tinc el record aquell que el MacBook de policarbonat de fa molts, molts anys,
i potser estic parlant de 2005-2006, me'n recordo que el negre era exactament igual que el blanc,
però valia 100 euros més. Aquest no és el cas. Aquest val el mateix.
Quina xapa et vam fotre amb el Titanic d'Aerospatial Grade?
Sempre, i ho vam estar parlant amb el Carlos, no tenim clar la diferència perquè a vegades és
Military Grade i a vegades és Grade Aerospacial. No sé quin és millor.
No sé si prefereixo una cosa que té Grade Militar o Grade Aerospacial. Depèn de quines coses,
el que tu vols és anar a la guerra o anar a l'espai. No saps ben bé.
Jo tinc molts dubtes, però fins aquí tenim els rellotges. Tens interès en comprar-te algun dels nous rellotges?
No, absolutament no. De fet, jo ja tinc el... Mira, et diré què fa.
El que tinc ara és... No et sabria dir ni quina versió és,
però si em vaig fer un upgrade va ser perquè em van robar l'anterior o si t'ho imagina't.
Des d'aleshores crec que va ser... Ara diré una tonteria, però jo diria que va ser
prepandèmia, potser del 2019 al dec de nit. I quan els dimecres per la tarda
vas submergir-te 10 metres sota l'aigua a Bulmun Lliure, com ho humedeixes?
No, no, no. No, no, no. Ara què hi penso? Mentida, me'l vaig canviar fa un parell d'anys
perquè és que em va deixar de funcionar un parell de coses que per mi eren vitals.
Una, ells eren els... O sigui, una era el so, m'havia quedat sense sol rellotge, i l'altra
era funcionar les alarmes hàptiques, que és la meva alarma, bàsicament. Aleshores,
entre això i que la bateria feia una mica el tonto vaig decidir canviar-me'l.
O sigui, el rellotge llavors podem dir que va funcionar perfectament perquè va deixar de funcionar al mateix moment
perfecte perquè fessis l'upgrade, no? Bueno, jo no seré qui parli de temes d'absolescència programada.
T'ho dic amb broma, home. Aquesta idea em sembla bastant estúpida, sincerament. Jo sempre ho penso
que no és la manera. O sigui, imagina't, ara fem broma, però evidentment la gent que dissenya aquests dispositius
són infinitament més intel·ligents que nosaltres. Imagina't que ara t'ha tocat a la vida ser tan intel·ligent
com per poder dissenyar aquests dispositius, i tu i jo som enginyers a Apple i estem treballant dia a dia
en aquestes coses. I ve el nostre jefe, que segurament deu ser un tocapilotes, i ens ve i ens diu
mira, Álex, mira Marc, saps què? Aquest disseny que has fet m'agrada, però no el posarem perquè
crec que aquest sensor hauria de fallar al cap de dos anys. O sigui, en el moment que fas això,
agafem tu i jo i marxem en massa de l'empresa. Per tant, és un argument bastant estúpid.
El puc comprar per teoria conspiranoica. I no nego que alguna empresa shady o de qualsevol
ho hagi fet en algun moment. És possible. Però no crec que sigui la tònica en un espai tan competitiu
com aquest, ni molt menys. Però fins aquí el parèntesis de l'opció de la ciència programada i com pensar-hi
d'una manera potser una mica més real que no pas dir ah, sí, és que els dispositius es fan molt bé cada cinc dies.
En fi, és igual. Next, next. Seguim, els AirPods. Que passa una mica el mateix amb els AirPods.
És molt interessant. Presenten els nous AirPods, re a veure aquí, eh? Són nous, perfecte.
Són una mica millors que els anteriors. Fantàstic. Però de nou passa un altre cop el fenomen de...
No, aquest encara és més flagrant. Perquè, clar, em presenten els nous AirPods normals,
que també tenen cancel·lació de soroll i jo crec que d'alguna manera aquella gent diu
hòstia, hòstia, ara els normals i els Pro són molt semblants. Merda, merda, què fem?
I presenten una funcionalitat pels Pro, que és aquesta, la de la sordera, i te'ls venen com que fossin els nous Pro.
I dius, ara, que no són els nous Pro. Aquests AirPods, per desmener-los, em fot tres anys.
Si no me'ls tornis a revendre una altra vegada, com que són nous, perquè ara controlen la sordera.
Però sí, en fi, ara tots serem una mica menys shorts perquè tenen aquesta nova funcionalitat.
No hi ha molt a comentar. El tema de la sordera és interessant, eh?
Segurament hi ha una ciència allà d'Arkpon. De fet, si vols explicar una miqueta millor com funciona,
no sé si tens els detalls tècnics, però seria interessant saber-ho una miqueta més.
Mira, saps allò del test aquell dels pítols que et fan quan vas a fer-te el carnet a conduir?
Sí.
Doncs és exactament el mateix, però ho estan intentant certificar, i per això encara no serà disponible,
perquè em sembla que és mític FDA pending approval.
Mm-hm.
Al final és com l'electrocardiograma. Estan intentant paquetitzar una funcionalitat
que abans requeria d'un mecanisme extremadament complex i voluptuós en una cosa molt petitona.
Per exemple, abans per fer-te un electrocardiograma, anés de l'aparat aquell,
ara ho pots fer amb el rellotge.
La mateixa cosa amb la pressió. Hi ha un aparato ara, que es comercialitza i està molt popular,
que és com una cinteta que et pren la pressió i no necessites, com aquella bestiola que t'has de demanar
a la farmàcia, posar el brazellà, que sembla que et vagi en electrocuta.
És una mica aquesta tendència de miniaturitzar i obsoletar funcionalitats de grans dispositius
i d'integrar-les en coses que ja portem al dia a dia.
Al final ho penses bé i penses en el telèfon i...
El telèfon, tio, ha sonat molt paraula d'avi de telèfon del domo de telefònica.
Però bueno, ja ens ho entenem. El smartphone, el nostre dispositiu mòbil,
és el gran obsoletador de la història.
És una espècie de forat negre d'obsoletar funcionalitats.
Comences a pensar i dius calculadora, alarma, navegador web, micròfon,
càmera de fotos... Ho fa absolutament tot.
És a dir, a engullir tota la funcionalitat.
Penses en absolutament tot el que fa i és una espècie de forat negre de funcionalitats
que està obsoletant tota la resta de coses.
Ja no hi ha marcat per res, quasi. Hi ha una app sempre per allò.
Doncs en fi, aquesta és la idea de la sordera.
Però passem a l'iPhone 16, que és on estava el xixi.
Perquè, què és el que passa?
Al juny, com més recordaràs, que evidentment no ho recordes,
però jo t'ho recordaré, quan vam presentar l'Udapel Intelligence,
només era compatible amb els iPhones 15 Pro.
Per què? I dius, hòstia, quina putada, no?
I això sí que sona a teoria conspiranoica de subsistència programada,
però en realitat és perquè a Apple sempre són molt rates amb la RAM.
És com... no ho sé, són molt catalanets, amb la RAM.
No en posen gaire, sempre diuen, lo mínim, possible.
I això els ha anat molt bé sempre, perquè els he donat una algora financera increïble,
i al final, clar, tu penses, què més els costa posar 2 GB de RAM en aquest dispositiu?
Home, doncs si em vens 70 milions, potser sí que els costa una mica,
potser sí que és una mica costós.
Doncs tot plegat, que fins ara els hi estava anant molt bé i se n'estaven sortint,
resulta que fa uns anys, mesos ha aparegut una cosa,
aquests models d'Intelligencial Artificial, que requereixen d'una cosa, de molta RAM.
I llavors quin problema tens que tu no pots fer servir amb els telèfons antics?
Aquesta Keynote feia gràcia perquè era la primera vegada
on realment s'havien d'estirar una mica i havien de deixar de fer el catalanet amb la RAM.
I en efecte sí, tots els iphones porten 8 GB de RAM.
Però, curiosament, no han pujat el preu, interessant, malgrat la inflació.
Sobre aquest tema, els iphones des del 2020 porten costant el mateix, malgrat la inflació.
Amb inflació ajustada, em sembla que és un iPhone Pro, és a dir, el 16 Pro, respecte al...
juraria que és el 12 Pro, que és l'última vegada que van pujar els preus,
més o menys està a uns 150 euros més barat, o sigui, ajustat per inflació.
És curiós, en fi, els aplaudim per això.
Potser s'han adonat que ja guanyen prou diners.
Per què t'ho deia? Perquè jo crec que al final, el que està passant,
tens un producte que portes durant això, potser 20 iteracions
i està convergint, on realment ja no pots fer gaire més.
És a dir, és com quan et canvies l'ordinador d'un any a l'altre,
aquest any porta l'M2 i l'any que ve porta l'M3.
Igual la pantalla té 3 nits més de brillantor, i ja.
Però és aquest senyor portàtil. El factor format ha convergit tant que poc pots fer.
Llavors, curiós, han posat el botó aquest de la càmera, el càmera control aquest,
aquest botó àptic que serveix per fer fotos i controlar certs aspectes de la càmera.
Però és brillant com l'han conjuntat amb el software, no només per lo divertit
que és quan l'apretes, com jugar una mica amb la interacció de software,
igual que el Dynamic Island, sinó que han fet d'un botó una distinció de software.
Per exemple, ara han tret la funcionalitat aquesta que tu amb la càmera,
que és el mateix que va presentar algú a Google Pixel, que fas una foto
i et diu el que és o quin restaurant és, aquestes merdes.
Fa del món real, en treu informació somàntica.
Et diuen que aquesta funcionalitat està enabled by, o sigui, funciona amb,
i et diuen càmera control, que dius que és estúpid, no té cap puto sentit,
però d'alguna manera han volgut tirar com una línia per no dir-te que és,
no, no, és que només són amb dispositius que tenen 8GB de RAM.
Han posat una funcionalitat a un dispositiu que no té absolutament recadreura
i te la venen com que és només de càmera control.
Per exemple, no sé què més van presentar i van dir com això arribarà dins d'uns mesos
a tots els dispositius amb càmera control.
I és obre, però per què? O sigui, ho poden tenir qualsevol,
però han tractat una funcionalitat de hardware per fer una distinció de software
i és absolutament estúpid a la vegada que és increïblement brillant.
Crec que a nivell de màrqueting és de les coses més intel·ligents que he vist un temps.
I saps què et dic? Que no ho tinc gaire més, eh?
És a dir, no és que s'hagi sigut avorrit, però és que a part d'això, pocs takes de la vent d'Apple.
Ni del tema de Apple Intelligence?
Bueno, és que això també va ser...
No n'anunciaran molt més, no?
No és que només no n'anunciaran molt més, sinó que van treure tota la festa major,
tota l'orquestra, el ball, les llumetes, tot, per explicar-t'ho,
que iPhone 16 és el millor dispositiu perquè puguis gaudir d'Apple Intelligence,
i de cop ell mateix es fa com la lletra petita i diu
bueno, però vindrà més de cara al finals d'octubre.
O sigui, no surt amb la primera, surt amb la segona, no?
Llavors et diuen, bueno, el compraràs, però tot això que t'he explicat al principi no, eh?
Serà com després, però bueno, però ja arribarà.
Jo et dic, no tan...
No m'ha esperat aquest esdeveniment,
vull dir, sabia que havia d'arribar i tot això, i evidentment,
pel Gruber ja estava sabent que havia de passar,
que s'havia d'anunciar a algú, però no...
És a dir, he vist com menys seguiment.
No sé per què, potser hi ha hagut menys cobertura,
hi ha hagut menys notícies i els periodistes han dit,
doncs, per què? Si tampoc hi ha molta cosa a anunciar.
I ja et dic, l'únic que m'havia fet com certa gràcia
era el comentari aquest per Instagram que li feien entrevista a la...
A la NBC em sembla que era, al John Constin,
que cridava, bueno, i què tal? Què es pot anunciar d'Apple?
Diu, bueno, aquest cop en comptes del telèfon,
fer-lo més prim, l'únic que es farà més prim és la teva cartera
i el telèfon segueix exactament igual.
Saps? I dic, hòstia, Déu-n'hi-do,
per haver de fotre aquest tipus de comentaris i anar tan fort,
vol dir que hi ha poca cosa a dir, hi ha poca xitxa, no ho sé.
Jo a mi m'agradaria poder experimentar el tema d'Apple Intelligence.
És la única... Una de les coses que jo crec que farà molt,
causarà molt de revolt quan es pugui fer i no sé si estarà disponible,
imagino aquí no, per temes de Unió Europea.
Per tant, intel·ligència artificial l'ajusta
i Apple estarà molt capaç al respecte.
Aleshores, de fer servir amb VPNs o el que sigui per poder-ho tenir activat,
però l'edició de fotos.
Jo crec que això sí que serà una bogeria.
A veure, s'ha d'agafar amb pinces, perquè una de les realitats
que ens ha donat aquests dos anys ja de...
d'eines, diguem, de masses d'intel·ligència artificial
és que funcionen molt bé les demos,
però no funcionen gaire bé a la vida real.
Això és el que passa en la majoria de coses.
Jo crec que segurament la d'Apple funcionarà bé,
perquè és Apple, però també ha tingut grans pufos.
Però això de, per qui no estigui molt a base tant al tema,
de poder editar de manera intel·ligent amb el...
Hòstia, com es diu la funcionalitat aquesta?
A mi li han donat un nom molt específic, la d'aquesta de millorar...
És que no me'n recordo com es diu.
El cleanup, això.
És la postedició de fotos.
És el que va crear tanta controvèrcia
quan ho vam presentar amb el Pixel 9,
perquè és com l'inici de l'era dels deepfakes a gran escala,
com popularitzats.
Correcte.
De fet, quan van anunciar cleanup, la gent es pensava que
per fi una eina que t'ajuda a netejar el telèfon per dins,
és a dir, eliminar fotos duplicades, treure la morralla per WhatsApp...
Saps com fer una miqueta de neteja?
I van dir que no, en realitat, cleanup és una eina
que serveix intel·ligència artificial per treure objectes
que et distreuen de les fotos.
És a dir, et fas la típica foto de família i de cop i volta
surt una persona i et fa un fotobomb.
O has colat una miqueta d'un semàfor en una foto
que sense el semàfor quedaria molt bé.
O el típic, o és una foto de la teva vista des de l'habitació,
de l'hotel on estàs, a Santorini,
i justament entra una miqueta un pal de la llum
i es veu una miqueta del cable i dius,
doncs, tècnicament amb aquesta funcionalitat,
tu ho actives, li amb el dit s'anyales que és el que vols eliminar
i això identifica que tu el que vols eliminar és aquell cable
i el pal de la llum i t'ho treu i patapam, ja tens la foto perfecta.
És a dir, si fins ara ja estàvem fins als collons d'Instagram
i de la realitat aquesta massa ensucrada i massa editada
i optimitzada pels likes,
ara ja realment sí que no et podràs creure res de cap foto
perquè és que ho estarà dient tothom.
Ja no només gent que en sap molt i que s'ha passat 5 hores
per fer aquella foto allà esperant que no passés ningú,
o fer la foto a les 6 del matí, fora de temporada,
en aquest volcà d'Islàndia, perquè si no,
durant tot l'any està mega ple de gent,
no, és que podràs fer fotos a llocs molt lletjos,
eliminar-li quatre coses i dir, bueno, o molt lletjos,
però vull dir que sí que dius, hòstia, que potser estan bruts
o que tenen massa gent o que surt aquell núvol que molesta,
ja no tindrà molt de sentit.
Jo crec que és com una miqueta al final de tenir sentit a fer fotos,
perquè dius, bueno, faràs una foto ja no per capturar el moment,
sinó pel que podràs fer en aquell moment.
Si tu has anat a veure el món fugi i aquell dia està...
és gairebé perfecte i té dos núvols, li treus,
vale, molt bé, has tret aquells dos núvols,
però ja no és el dia que tu has viscut,
perquè tu en realitat allò no ho has vist en realitat.
Li estàs donant a pensar a la gent que veurà aquella foto
que sí que ho has vist i això potser et generarà més plaer,
et donarà més satisfacció, no?
Con la cual, d'alguna manera, estem subjugant-nos al...
a una satisfacció que ja no és immediata,
sinó que és dilatant el temps,
he de dir, faig una foto o algo, sabent que l'editaré,
que quedarà molt bé i aleshores em vindrà satisfacció
a través dels xuters de dopamina que em generen les notificacions
de tots els likes, retuits i shares que ens donarà això a xarxes socials,
però no en el moment de fer-ho, saps?
O sigui, dit d'una altra manera, i potser m'estic complicant molt,
tu vas a un concert i fa...
la gent al final, home, que han sat ja de fer fotos i vídeos a concerts
perquè en realitat després no ho mirava mai,
la majoria de fotos, el 99% queden fatal perquè il·luminació pobra,
fum, moviment i solen ser molt fosques,
per tant, queden megaborroses, no?
El següent, però i els vídeos, després vols sentir...
et posaràs un vídeo de 30 segons d'una cançó que has gravat tu,
que s'està movent el mòbil molt, que se sent fatal,
perquè evidentment entra pel micròfon del mòbil,
que és una basura i a molta distància i no està pensat per això,
ara ja no, saps? És com...
ara potser podràs fer alguna d'aquestes coses,
et farà la foto molt bé i dius, hostia, no sé,
és que no acabo de veure-ho, tio, si no...
O sigui, no acabo de veure-ho per mi, ho veig per la gent,
però jo no sé si tinc la capacitat aquesta de dir,
va, ara vaig a fer una foto a aquest lloc
per la potencialitat de la foto en si, no pel que és.
M'explico?
És una reflexió interessant, encara que tu et pensis que és retorçada,
perquè sí, és una mica retorçada, però té molt sentit.
I et dic perquè tu sugereixes, és com que tu creuràs les teves memòries
amb l'espectativa que les editaràs a futur
i potser les podràs millorar més endavant, no?
A futur no, al moment les faràs, saps?
Bueno, exacte, al moment, però et podràs mentir a tu mateix,
dient-te, oh, avui al món fugi, no hi havia núvols, no?
Sí, oferir-te una foto, un carrer de San Francisco,
que potser en aquell moment passin molts cotxes i dalt,
elimines tots els cotxes i aprendre a pensar
que t'ha quedat una foto perfecta, saps?
A veure, jo crec que el que fa això
és que resateja l'espectativa del medi.
És a dir, a veure com poso això en paraules més fàcils.
O sigui, que tu ja, cada vegada que vegis una fotografia o un vídeo,
la teva expectativa de veracitat serà no, és a dir, serà dubte.
Diràs, o sigui, fins ara, quan algú t'ensenyava una foto,
realment tu creies, deies, ah, sí, molt bé, m'ho crec,
però des del moment en què jo ara puc inventar-me una foto
sentat sobre l'Empire State i vinc ara mateix a casa teva i te l'ensenyo
i et dic, mi, on estava?
O sigui, la teva actitud per defecte sobre aquest relat ha de ser dubte sempre.
Per mi és un canvi cultural, eh?
No estem parlant de, ah, mira, és el que ha presentat l'iPhone.
No, no, és un canvi cultural de la manera de com tu perceps
o quina expectativa tens sobre aquest medi.
És a dir, a tu t'ensenyen una foto ara i, evidentment,
tu li atribueixes absolutament tota la veracitat sense preguntar.
Crec que això des de ja no és una realitat amb la qual estiguem exposats més.
És a dir, ara cada vegada que et presentin una foto,
possiblement la teva reacció serà de dubte.
No podràs dir, ah, no, això té una atribució real.
T'hauràs de parar a pensar i dir, no, el que potser m'està dient és...
No ho sé, és com canviar de passetes a l'euro.
Havies de pensar en passetes a miuro, ara hauràs de pensar
que això és fals de primeres.
És un canvi cultural, bèstia.
Jo crec que el paral·lelisme va ser més amb les màquines detectores de bitllets falsos.
És a dir, al moment que es van començar a fer bitllets,
i que, actualment, tots els bitllets amb retades,
si n'hi havia falsificats, no eren suficient en volum
com per haver de necessitar una tecnologia que tractés les falsificacions.
Arriba un punt en què no només la tecnologia està disponible,
sinó que és necessària.
I dius, hòstia, tants bitllets falsos en circulació
que hem de començar a implantar-ho i molts negocis tenen
aquell detector de la llum ultraviolada
per veure si els bitllets són barassos o no.
Aquí ve a ser una miqueta el mateix.
Però l'edició de fotos i els fakes venen des de fa cent anys.
Però cada cop han requerit menys tecnologia i menys coneixement per fer-ho.
Abans, per editar una foto i fer un fake als anys 40 del segle passat,
requeries una inversió tecnològica i de coneixement molt heavy.
Fer edició de fotos als anys 80, una miqueta menys.
Fes edició de fotos als anys 90 i una miqueta,
ja tenies Photoshop o early 2000.
I més o menys podies fer certes coses, com ser dissenyador,
ja podies fer-ne més, però cada cop s'ha anat baixant més la barrera d'entrada.
I al fet de baixar barreres d'entrada et genera unes derivades.
Una d'elles és que el cost de producció, el cost arribant de 0 a 1,
cada cop és més baix, l'altra és que també augmenta la mediocritat.
Et dono un exemple.
Jo vaig anar l'altre dia a llogar a un cotxe de lloguer i em van dir
que el donéssim amb el dipòsit ple i el tornava.
Engego el cotxe i li faltava una ratlleta.
Vaig fer una foto per si de cas, perquè no aniré al mostrador a fer mitja hora de cua,
per dir que no estava ple, que falta una ratlleta de la 7 que tenia.
Vaig dir que faig una foto, que igual que la fas, fas el vídeo de les rascades i tot això.
Si hi ha alguna altra cosa, si t'ho demanen, dius que ja està.
Aquest vídeo i aquesta foto avui en dia és difícil.
Encara te'ls accepten.
Vaig tornar al cotxe i vaig posar benzina i justament no em va arribar l'última ratlleta.
Vaig dir que no m'hi faltava una, doncs jo el torno que faltava una.
Si em donen problemes, ensenyaré la foto.
Torno al cotxe i em diu que falta una ratlleta d'això.
Li vaig ensenyar la foto i dic que me la donen així.
I diu que cap problema, m'ho han acceptat sense racista.
I vaig dir que fins a quin punt això encara serà viable d'aquí 6 mesos, 12 mesos, 18 mesos, etc.
Perquè això s'acaba.
Si arribarà en punt que qualsevol foto que t'ho entreguis,
qualsevol vídeo que t'ho entreguis haurà de passar per un software de detecció d'edicions o de genes de iage generatiu.
Fa un parell d'anys que Microsoft ja té la tecnologia d'això.
No sé en quin punt ha estat.
Està, convindria veure què s'està fent al respecte, però segur que és una cosa detectable.
I segon, hi ha un concepte que no havia...
O sigui, que ha après amb relativa recència, que és el Proof of Humanity.
La prova d'humanitat.
Sé que es feia servir en altres àmbits el Proof of Humanity en temes d'identificació digital,
identitat digital o identitat soberana dins de temes de passaportos digitals i tal,
però el Proof of Humanity en aquest cas seria demostrar que hi ha un error que una intel·ligència artificial no faria mai.
Ho vaig veure en un tuit que va sortir l'altre dia de la newsletter d'EstarCoverflow.
Que van dir, hòstia, algú va fer un copiarpegar, bàsicament,
i un text estava en un lloc on no tocava o estava replicat en un lloc on no tocava.
I van dir, mira, aquests petits, aquestes petites proves d'humanitat
són el que em donen fer que encara...
Em donen fer encara en la indústria tecnològica.
Diuen que encara hi ha feines que s'estan fent manualment i aquí, evidentment, aquest error,
una intel·ligència artificial no el faria mai i, per tant, m'agrada llegir aquesta newsletter
perquè sé que l'està fent una persona humana.
I dic, bé, el concepte Proof of Humanity ens agrada, crec que és necessari i, en aquest cas,
ja dic, jo al benefici del dubte fa molt temps que no li dono a les imatges i als vídeos,
per tant, crec que és molt necessari que invertim en aquest tipus de tecnologia
perquè qualsevol cosa, alguns fakes, alguns deep fakes i tot això, els veus a milles de distància,
però hi ha alguns que dius, hòstia, això m'ho podien haver clavat en qualsevol moment.
Curiós que el Proof tingui que ser de Humanity, eh?
Toca't els ous que hem de provar nosaltres que som els humans, saps?
És a dir, ei, que nosaltres estàvem abans, eh?
O sigui, si hi ha cas, ells que provin que no són els humans.
Però és un problema, per què?
Jo suposo que, com ja apuntàvem en el passat, arribarà en punt que tot el contingut de xarxes socials i webs
hauràs d'identificar si hi haurà...
I aquí jo crec que serà més l'Unió Europea que no pas als Estats Units,
perquè evidentment als Estats Units no es regularà res al respecte,
tot i que, perdó, crec que és una cosa que ens afecta a tots,
ja et diguis Marc Andreessen, Kamala Harris, Donald Trump o qui tu vulguis,
però ens afecta a tots i a totes, que és el...
estem exposats a contingut que no és cert cada cop més.
O sigui, no és que dius, hòstia, ningú es creia que Superman volava el cídex, no?
Hi havia gent que s'ho creia, evidentment, no?
Però... però si potencialment...
O sigui, estem en un moment en què et podrien servir el 100% del contingut
a totes les aplicacions que fas servir, digue-li YouTube, Spotify, Duolingo, Twitter, Facebook, etcètera,
Tinder, si tu vols, 100% generat per a la intel·ligència artificial,
jo crec que avui en dia ja no series capaç de detectar-ho, val?
Ara, aleshores, això no només s'ha de moderar,
s'ha d'explicitar que està generat per artificialment,
perquè pot portar molts equíbugs, val?
Ja no estem parlant del Mundo Today, fa un article que podria haver estat publicat al Mundo o viceversa,
que també sol passar, és que qualsevol cosa que llegeixis o que vegis i tal,
avui en dia ja passa al filtre d'un percentil molt alt de la societat.
Per això et dic que, culturalment, s'ha de fer el canvi d'exit també de...
i sé que és el que tu em dius, eh?, que jo ja miro els deepfakes amb ascepticisme,
però arribarà un moment en què veuràs les coses i no donaràs la benefici del dubte.
Has de veure amb ascepticisme absolutament tot el que ve a través d'una pantalla,
i és una cosa que abans no era veritat.
Abans, quan tu et veies les coses a través d'una pantalla, deies, no, això és cert,
però igual la teva mentalitat per defecte ara canvia i dius, no, no, no.
Per defecte penso que és fals i ara mostra'm el que tu dius, no?
Proof of humanity. O sigui, no em provis que és artificial,
sinó demostra'm que això està generat per un humà.
La definició és subtil, però el canvi és bestial.
El fet de tu assumir que una cosa és falsa i que t'hagin de provar que allò és humà
és molt diferent al fet de tu pensar que una cosa pot ser real
i que la falsació, és a dir, dir que és fals, ve de la mà de dir, no,
escolta, això és creat per intel·lència artificial.
Gira totalment les taules, o sigui, gira quin és en el teu cap l'assumció per defecte
i crec que et fa molta diferència. I sí, i estic totalment d'acord,
si a dia d'avui absolutament totes les coses que et donin estiguéssim
generades per intel·lència artificial en els teus fits algorítmics,
t'hi deies ni idea, no t'enterraries, estic seguríssim que no, estic seguríssim.
I clar, i estem per arrencar, estem a les portes de...
és a dir, en el moment en què ha nascut tot plegat,
que no li han deixat temps ni que evolucioni, que és notícia des de fa mesos.
Com serà tot dintre de 20 anys? No vols ni saber-ho.
No ho sé, tio, l'altre dia és que és curiós, però...
L'altre dia vaig acabar la biografia d'Edison
i té un punt que em sembla molt divertit i és que...
fins a on les nostres respectatives
ens donen la capacitat de sorpresa.
Ara no recordo quin any seria, però segur que seria segle XIX encara.
Edison va portar un prototip del fonògraf a la revista American Science
i el van tancar en una habitació amb tot de periodistes,
que seria com l'equivalent modern de l'Equinox, m'imagino.
I el tio va portar un prototip del fonògraf, suposo que es diu fonògraf, no?
M'imagino en català, no ho sé, el llibre es deia Phonograph.
Sí, sí, fonògraf. Doncs simplement li va donar com el play
i va recitar la que deia hola, bona nit i poc més,
sense moltes pretensions, eh? Hello world, eh?
I al llibre el posava que els comentaris eren com que les cares dels periodistes
estaven desencaixades de la sorpresa, saps?
Com dient, Déu meu, s'estaven sorprenent,
per això fa tan sols 150 anys.
I veien que un aparato era capaç de dir hola i bona nit.
I estaven absolutament deixats de portar per l'entusiasme
i per dir que això és...
Després d'això ja s'ha acabat tots els invents que es poden fer, saps?
Llavors podries arribar a portar el que som capaços de fer avui
amb només aquest espai de temps, projectes, això a banda de vent i penses...
És que aquesta conversa estarà obsoleta al moment en què publicem l'episodi.
No tinc gaire més a afegir, Marc, però sí que tinc ganes, saps de què tinc ganes?
M'agradaria veure en quin moment podríem arribar a generar un episodi
de Focaterra amb intel·ligència artificial generativa, saps?
I l'àudio ja és possible, jo he estat jugant ja amb força inest d'aquestes
pel podcast de Mars Vells perquè vaig dir, hòstia, a veure si ja és possible
fer contingut...
O sigui, nosaltres tenim el fit en dos idiomes, en castellà i en anglès.
I vaig gravar-me un episodi a mitja hora en anglès, em vaig clonar la veu,
però vaig dir a veure si és possible, vaig clonar-me la veu,
fent servir 11labs i després li vaig passar l'episodi
i en anglès sonava exactament igual.
O sigui, hi havia dos o tres moments a mitja hora que deies, ah, aquí no,
però perquè soc jo i em conec, una persona que no em coneix de res
o que em coneix poc, el que em coneix poc li hauria passat,
el que em coneix molt i està despistat també li hauria passat
i potser una persona que sàpiga que estic fent aquest experiment
per tenir-se influenciada, estar informada,
podria arribar a detectar-ho o desconfiar.
Per tant, aquí passa el test, amb el vídeo encara es nota una mica,
vídeos massa llargs no et fa la sincronització de llavis,
però clar, aquí a Foca Terra com que no fem vídeo doncs ens és igual,
o sigui, podríem arribar a plantar la llave del dubte
de si aquest episodi està generat amb intel·ligència artificial generativa?
Que vols treballar menys?
Menjancara!