Comencem ja? O què? Ja li he donat a gravar. Estàvem gravant, no?
Jo t'ho he dit fa estona. T'ho he dit.
Ah, vale.
Sí, és igual.
Vale, vale. Vinga, fotem-li doncs.
A veure, com ho fem això? És que no sé com formular la pregunta,
perquè és una cosa que vaig veure fa setmanes, sobretot abans d'anar-me'n de vacances.
Aleshores ja tinc com una mena de nebulós al cap.
Però més o menys anava per aquí el tema. És a dir, el mercat de la regulació de la publicitat
i del contingut patrocinat a les xarxes socials ja està, des de fa uns anys, està bastant descobert.
Si més no, doncs a les xarxes socials es ha d'anunciar quin contingut és promocionat,
igual que abans va passar amb els cercadors.
I això ho veiem posar a Instagram, doncs tens l'etiquetet aquella que posa sponsoritzat a dalt a la dreta
i saps que és un anunci. I generalment tenen alguna cosa que fa veure més que allò és un anunci,
perquè salta com un call to action, algun botonet extra, etcètera, etcètera.
A Twitter, malgrat que ja només s'hi anuncien autèntiques merdes, també ho veus clar,
tot i que és un botonet que a l'app mòbil és inclicable, perquè segurament és disseny fet a posta,
però almenys t'ho han de marcar per la regulació. T'he de parar, un segon.
Val, vinga, endavant. Si t'he de parar ja.
030 avui, eh? Molt bé. No, home, que no has cregut re malament.
Que no has cregut re malament, collons. És per preguntar-te una cosa, perquè no crec que ho estigui entenent.
Perdó, és que no em faci gràcia, perquè no em donava gorreigí, joder. Sembla que et gorreigis sempre.
Tu el que dius és, i és per tirar la línia de la distensió, perquè no crec que jo tingui molt clara on està la frontera,
una cosa és publicitat nativa dintre d'una xarxa social.
El que tu dius de Twitter, de cada deu posts, un o dos o els que siguin, són patrocinats,
i allà et surt que allò és contingut patrocinat. Però allò és contingut patrocinat de la xarxa social.
És a dir, algú enunciant ha pagat allà per aparèixer en aquell slot i dinàmicament s'ha determinat
perquè la millor publicitat per tu en aquell moment és aquesta. Allò és el que tu dius, contingut patrocinat.
I d'aquests en tenim a Reddit, a Instagram i allà on sigui. Fins aquí, check.
Però el que no he entès bé és si també t'estàs referint en el que tu com a creador...
És a dir, ara imagina't, la gent no et veu perquè no fem vídeo, però tens aquest fondo maquíssim que darrere posa MarsBased,
però darrere podria posar Parlem. Avui no se'ns pot passar a fer la falca quan parlem de patrocinadors.
Això és molt important. Si se'ns passa, avui jo crec que és millor que ens treguin les sponsors.
Llavors, si tu a Reddit allà posa Parlem però no dius res, això també és contingut patrocinat o no?
Exacte. Aquí és tan amiceta la línia que no es veu del tot clara. Jo volia centrar-me només en podcast,
però està bé que ho parlem a tot arreu. Entrem en podcast. Jo ara et podria parlar directament de dir
que vaig anar a Cal Tosca, li vaig esmorzar de puta mare i t'estic fent una conya publicitària, malgrat que no m'estan pagant,
o sí que la conversa aplica també al podcasting. Exacte. Generalment això passa quan hi ha gent que són microinfluencers
o gent completament irrellevant com tu i jo, no aplica. Això aplica més quan algun famós ha fet de cop i volta un anunci,
o un contingut, perdona, o parla molt profusament d'alguna cosa i veus que allò és publicitat encoberta.
Però per no declarar-ho o dir que això només és una col·laboració o que jo soc molt fan,
però alguna vegada s'ha descobert que hi havia algú més al darrere. Me'n recordo? Jo no sé si... Tu ets massa jove per recordar això.
No, conyes a parir amb mi. Li van colar una al Josef Ahram. Suposo que coneixes qui és, no? Josef Ahram?
Sí, Històric Trader. Històric Trader de la pàtria. Bueno, en fi, a aquest li van colar un gol al·lucinant.
Una conta, que ara no me'n recordo com es deia, però era un xaval valencià que es va fer passar per nocilla a Twitter.
I li va dir que volia que fes un parell de continguts per després nocilla pagar-li una col·laboració.
I va picar, però vam-ho, o sigui, es va passar sencer. L'esquer... O sigui, l'esquer... I la canya sencera es va passar.
I de cop i volta, Josef Ahram va fer un parell de vídeos a Instagram com acariciant un pot de nocilla i dient jo,
és que pels matins m'agrada molt la nocilla perquè no sé que en soc guanta. I una miqueta em va bé que hagis tret això,
perquè no tenia pensat aquest exemple, però m'ha vingut al cap. I clar, evidentment, després es va descobrir que allò va ser el Nocilla Gate.
O sigui, amics i amigues, si busqueu a Twitter busqueu Nocilla Gate Josef Ahram, us trobareu una bonica història d'aquestes que té un final feliç,
és a dir, un ric que li han donat pel sac. En fi, tornant al tema. Jo ho deia pel podcast perquè fa uns mesos o unes setmanes
va haver-hi una miqueta de polèmica perquè algú, no me'n recordo qui, no és que vulgui ofuscar el seu nom, va posar les seves mètriques de podcast de patrocinis.
I, clar, li preguntant per com era sostenible això, diu, bueno, és que a part dels patrocinis que tinc declarats,
de vegades, doncs també hi ha ponents que em paguen per participar. Si algú va rascar i llavors li va dir, sí o no, mira, jo i tothom,
tothom que té un podcast rep peticions de gent externa, agències generalment de representació de ponents o de gent famosa,
i de vegades la mateixa gent que diuen jo voldria ser el ponent del teu podcast. I es veu que aquesta persona no els hi contestava,
val, això és contingut patrocinat, per tant té aquest preu, els cobra val, posa-li que cobrés 500 euros per episodi.
Clar, això compta com a patrocinis o no compta com a patrocinis publicitat encoberta d'alguna manera o no.
O si on posem la línia? El món del podcasting no està encara, fins i tot jo sé, potser vaig equivocat,
no està regulat de manera que tu hagis de declarar els teus patrocinis. És a dir, tu tens un patrocinador, no tens per què dir-ho.
Al contrari, t'interessa tu, tu estàs incentivat a dir-ho perquè és que si no la gent no ho sap.
I aleshores no hi ha mètriques de retorn i el patrocinador desapareix, no es veu, perquè sobretot si és només audio no es veu.
Per tant, si nosaltres no ho mencionéssim a Parlem o Nocilla, si tinguéssim Nocilla, la gent no veuria i per tant,
què collons surt guanyant el patrocinador si no el mencionem. Per tant, tu estàs incentivat com a creador de contingut o com a hosta del podcast a mencionar-ho.
Però clar, en el cas que algú et pagui per aparèixer, això es considera contingut patrocinat, es considera una col·laboració, on tires la línia.
Tu que estàs en el món del podcasting des de l'altra banda, treballant a RSS, com ho veus això i no sé si és alguna cosa que tinguis més idea que jo.
És que més que a nivell de hosting, és a dir de plataforma, en el cas de RSS, crec que és més un problema el nivell del creador.
La teva pregunta és si com a creador tu tens un deure a explicar que algú t'està pagant per promocionar segons quins productes.
Seria aquesta la idea.
Exacte. Nivell 1, el Parlem, en el nostre cas. Un patrocinis s'hi ha signat, un patrocini que està fet exclusivament pel podcast,
i que és aquell acord que s'ha fet sí o sí per aquest podcast. En el nostre cas Parlem.
Però jo què sé, en algun altre, el de Itnig, han tingut pleo, t'has obligat a declarar-lo o no a la teva audiència.
És que aquesta més que una pregunta a nivell de distribuidor de plataforma, a dir a l'RSS, crec que és una pregunta d'abogat.
És a dir, és una pregunta que legalment no ho tinc molt clar. Jo crec que sí.
Perquè si no, és aquest concepte del marketing enganyós. És a dir, quan tu estàs publicitant una cosa i te n'estàs lucrant,
saps allò que quan escoltes un podcast que parla d'una empresa, tots sempre fan el disclosure aquest de dir...
No sé com es diu disclosure en català.
L'altre dia va venir una... Perquè jo moltes vegades em venen aquestes paraules i com que parlo amb gent que no és molt versada amb l'anglès de vegades,
doncs he de dir, espera, això vol dir... Bueno, informe és important. Digue-li que és com la informació dels pamfletos mèdics de la medicina.
Seria com treure la llum. Disclosure seria com explicar per avançat. No ho sé, no ho tinc molt clar.
Explicar i ara m'he perdut... Ah, sí, els podcasts que a vegades parlen d'empreses, que et diuen ells directament,
escolta, que jo tinc un interès en aquesta companyia perquè en soc inversor i podem ser inversors o haver invertit en algunes de les empreses que mencionarem.
Per què? Perquè, per exemple, si tu tens un interès fiduciari amb una companyia i fas accions de marketing per titllar el mercat cap a un cantó cap a l'altre
perquè passin coses amb aquesta empresa, tu has d'explicar-ho o has de dir, perquè si no, diria que és una maniobra il·legal a gran escala.
Però serien empreses públiques, empreses privades. Clar, serien empreses públiques. No sé si aquest marc regulatori afecta a companyies privades.
Però el nivell 1 passa a ser nivell 2 quan realment tu i jo estem parlant de... de parlem cada dia i no diem que ells ens estan pagant, malgrat això.
També et diria, què hi guanyes? No, aquest nivell 2 seria el que vam fer amb el Lle, que era només per fer la conya que algun dia ens patrocinarien,
al final no ens han patrocinat. A veure, això més que fer un nivell 2 és més fer el primo.
O sigui, a veure, bàsicament és com que estàs parlant d'algú que després ens ha patrocinat amb tot l'amor del món,
però jo no tinc cap tipus d'interès en cas amb el Lle, més que vaig a comprar-hi cada setmana. Exacte.
Tu i ells hi vas pujar les accions, el seu valor d'empresa, només perquè hi vas a comprar molt i ja està.
Els dones els teus euros cada setmana. No, clar, aquí hi ha una consideració, una ESI.
És una cosa, no sé si és una... Avui em sembla que és al podcast on estem patinant més dels últims mesos si no anys,
però ja està bé, també hem de demostrar, hem de deixar palesa a la nostra ignorància en temes que no són estrictament allò que ens dediquem.
No només això, crec que aquests són els millors episodis i t'explicaré per què a mi em passa a vegades quan escolto gent que parla de coses que s'aventura
i es ve amunt i parla i diu coses factualment incorrectes, crec que són els més engaging perquè tu en el teu cap mentre l'escoltes,
l'estàs intentant corregir i llavors tens com aquesta conversa interna amb ells com dient a bananukina, salvatxades, dit això no és així i tal,
i llavors manté com certa tensió. Fins aquí, és la meva percepció.
Tens absolutament tota la raó i jo això ho faig amb alguns podcasts o l'hi escric directament a la persona, si els tinc a WhatsApp o tinc confiança i si no ho poso per Twitter.
Tornant al tema, esclar, recapitulem una miqueta, nivell 1 és, tu sigues un patrocini i esclar, aquí no em queda clar
si hi ha algun advocat o advocada en l'audiència que ens ho digui, que és això va per plataforma, va per sector, va per regió inclús,
o sigui, Unió Europea ho has de fer, Estats Units no cal, seria el més normal del món perquè allà tot val,
però Unió Europea doncs sembla que estem més regulats i per tant, hauria d'haver-hi més política, més de transparència, respecte als patrocinis, la publicitat en coberta,
em semblaria bé, també entendria que fos una cosa a nivell de plataforma, o sigui que en realitat fos no, mira, si tu fas contingut a Instagram
i Instagram t'està pagant perquè està generant contingut, però tu a la vegada estàs rebent pasta per un altre cantó perquè estàs fent uns patrocinis en coberts,
si tu vols que et paguem pels anuncis d'Instagram o per les visualitzacions, l'engagement que tinguis, etc. etc. has de declarar tots els ingressos que tinguis,
que això podria ser, però pot ser que sigui una cosa més gran, aleshores nivell 2 és el que dèiem, és aquest el de les coses derivades que no són estrictament un patrocini de a nivell global de podcast,
és a dir, no, aquest podcast està patrocinat per X, ja pot ser perquè és contingut generat per Endesa, comissiona, que això es fa molt amb els podcasts, comissiona un podcast sobre les millors
de la història dels invents de la humanitat, és un podcast perfecte, és un podcast d'alta qualitat, per dir algo, me l'estic inventant,
que en lloc es diu que és d'Endesa, simplement només posa que està patrocinat per Endesa, però dins l'episodi no diuen res, simplement l'han comissionat i és una manera més indirecta de fer pasta, però ja està declarat allà.
Això seria encara nivell 1, però el nivell 2 és aquest el de dir, tu i jo tenim un podcast amb certa rellevància, doncs ara que estem aquí amb les desenes de milers d'escoltes mensuals, etc. etc.
I ens comença a arribar propostes, doncs de tant en quant podríem posar una persona aquí a parlar al podcast i no li diem a ningú, però cobrem perquè aquesta persona, és una persona que s'ha interessat,
diu, mira, jo pagaria mil pavos al mes per aparèixer en l'episodi, això ho declares o no ho declares, etc. etc.
Jo tinc clar que sí que s'hauria de fer, més que res, per la política de transparència que tingue a títol personal i a títol d'empresa, però podrien ser altres tipus d'ingressos.
Ara, així al vol no se me n'acuden, però potser tu que estàs més en el sector s'ha d'acuden a tot. Nivell 2, què?
Vale, s'ha m'ha ocorregut una altra cosa que jo crec que és més important. Día 1 de juliol, Episodi 134, Piscina, Pirulo i podcast, aquí està la gènesis d'aquest episodi,
perquè recordo que jo vaig recomanar el de Common Line Heroes, que per cert no me l'he escoltat, i és aquell podcast de Red Hat, és contingut seu,
explicant la història de l'ordinador personal, històries d'aquestes, però és contingut propi de Red Hat.
I al final sí que expliquen que aquest és un podcast de Red Hat, si t'agrada, etc. i et colen la falca.
I allà va ser on vas dir, ah, aquí hi ha un tema interessant per parlar de tot això i surt d'aquí l'episodi.
És que m'he recordat quan has dit el del podcast Patrocionat d'Endesa, però en fi, jo sobre aquest punt d'ara hi ha un punt que és el dos i mig,
que és el de dir, imagina't que no et paguen directament. Imagina't l'exemple de Cal Tosca.
Tu imagina't que nosaltres tenim un acord no escrit amb ell que diu, mira, xato, si tu em menciones dues o tres vegades al podcast cada mes
i fas el rotllo de l'esmorzar de forquilla, nen, no cal que paguis res, pots venir de gratis. Aquí no hi ha un intercanvi monetari,
és espècies per espècies. Llavors, aquest encara és una mica més difícil d'atracar, perquè ningú s'està intercanviant diners.
Ell em dona una cosa que fa i jo li dono una altra cosa que jo faig. És a dir, jo tinc una audiència, ell té botifarramseques,
ell em dona una botifarramseques i jo li dono una audiència. Però no ens estem intercanviant diners.
Perquè no és un contracte signat, no? O sigui, no es podria auditar perquè no hi ha res signat.
Res. No és allò que dius, hòstia, davant de presència d'un jutge, tu has de presentar tots els contractes signats.
Aquí no hi ha contracte signat i on té que aquest no l'hauries de declarar. Ho expliques i està, però...
No ho sé, eh. Però com és diferent de que et paguin? És el mateix.
Bueno, no, perquè que et paguin? Tens un contracte de permís, és traçable. Hi ha un interès monetari, diguem.
Hi ha uns guanys. Suposo que això es mesura en guanys. Si al final fas un contracte verbal, cuid procur,
no sé si estàs... No crec que tinguis l'obligació de declarar-lo, però puc estar patirant fortíssim, eh?
Vull dir, no en tinc ni idea. M'agrada el matís, és interessant. El nivell 2.5 és interessant.
És que jo soc molt d'aquestes coses. A mi m'agrada molt fer aquest tipus de pactes, o sigui, d'acords amb gent.
Tu em dones una mica de les teves patates i una mica de les meves cireres, saps?
Però clar, amb aquest intercanvi, amb aquest truque, diguem, no...
Tampoc és una cosa de suficient interès com per dir que et poden fotre una multa de l'hòstia.
O sigui, és a dir, una cosa és que tu fas publicitat encoberta d'una cosa per la qual t'estàs lucrant
i hi ha una transacció monetària, hi ha un contracte. Per tant, tu, sabent que tens un contracte,
has decidit disclosejar-lo, és a dir, no declarar-lo, val?
Aleshores aquí estàs ocultant informació i estàs fent publicitat encoberta.
En el cas de no tenir un contracte signat, és un acord verbal, que a més no hi ha transacció monetària,
sinó que és un intercanvi quid pro quo, clar, tampoc...
O sigui, és que no hi ha informació res a mostrar i tampoc tens un guany material. No tens un guany.
Estic d'acord, eh? Però tu ara imagina't, això t'ho he fet a petita escala,
però tu imagina't que tu i jo ara fem un acord amb la Borguini i a canvi de l'audiència
ens regala un parell de cotxes a cada mig milió d'euros.
Però ho has d'assignar, això ho has d'assignar, perquè si no, no... Si verbalment no t'ho faran, per començar.
Hauries d'assignar. I com a contracte signat és escrutable, saps?
Interessant.
Jo crec que la distinció d'una part aquí... L'altre punt, deixem-ho aquí l'aire i ens ho contesti l'audiència,
perquè clarament tu i jo no tenim ni puta idea de res.
L'altre punt és aquest, el de convidats encoberts.
O sigui, a mi els convidats encoberts ja em fascinen, perquè si tu vas a postular-te per parlar en podcast
vol dir que no t'estan trucant de capa per començar,
sinó ja tens la gent de plena per parlar d'aquest tipus de coses.
Per mi sempre ha estat una bandera vermella el que algú es postuli per parlar amb el meu podcast.
Ho podria arribar a entendre si algú com molt...
Bueno, no famós, perquè ja estàs molt ocupat per anar a buscar els podcasts de mig pèl com els nostres,
però tinc un cert respecte almenys per la gent que ho fa per si mateix i que no tira d'agències.
A mi com m'arriba una agència l'altre dia que...
Bueno, la setmana passada van arribar un parell d'empreses en les que hem invertit a través del fons de l'Índic,
per dir algo, per no donar noms, no?
Però dic, dic, hòstia, si m'ho podien haver demanat o a mi directament,
perquè amb una més tinc contacte directe amb l'altra no, no ens connecta gaire,
però jo què sé, si saps què diu un podcast...
Però bueno, ho deuen haver contractat una agència perquè els hi faci PR i han dit,
doncs vinga, anem a tirar tots els podcasts que es mouen i a veure on aconseguim que parlin,
que ja em diràs tu on està el guany d'això.
Però per mi, que m'arribi un missatge de correu o on sigui,
demanant-me per poder parlar el podcast és un ret flac claríssim,
perquè m'estàs dient que estàs començant el món del podcast,
que has contractat una agència de PR per fer-te la publicitat,
que estàs una miqueta d'esperant a tot el que es mou,
per tant jo no ho faré mai.
Crec que ho he fet un cop només i ja em vaig sortir escaldat.
Vull dir, no va ser del tot dolent, però vaig dir, és que clarament no encaixa gaire amb la meva audiència, saps?
És bé que una persona que era una miqueta més inspiradora i de poca substància.
Però bueno, i per això vaig dir, no ho faré més.
Però hi ha gent que no només accepta aquest tipus de gent,
que diu, si jo tinc la política de si algú vol parlar amb el podcast, jo l'entrevisto,
perquè ha pres la molèstia d'escriure'm, de recarcar-me, poso entre molt dubte,
i mira, m'estalvio una setmana d'haver d'anar a buscar un ponent,
o és un episodi que guardo com de vaca per si alguna setmana em falla algú,
doncs mira, tiro aquest, o sigui, la corti és aquest, de dic, mira, jo tinc la meva línia editorial,
et guardaré com de vaca i mira, tira-hi algun dia aquest.
Vale, fantàstic.
Però és que no només hi ha això, sinó que hi ha gent que, com el col·lega aquest de Twitter, que els hi cobrava,
però clar, aleshores no ho declarava.
Deia, tu vols aparèixer? El meu podcast sí, doncs són 500 pavos,
i aleshores ell declarava a Twitter no declarar aquest tipus de col·laboració
com a contigo patrocinat o com a patrocini directament, o com a ingressos del podcast, de portes end fora.
Però això no és semblant que et paguin per fer una ponència?
Podria ser, sí. Clar, però la ponència ha de declarar les despeses que té.
I ja estàs, nosaltres tenim un pressupost per pagar, el Mobile World Congress té un pressupost
de x.000 pavos per ponència per ponent, i ja els ha de declarar d'alguna manera.
O sigui, tu com a podcast, és igual, vull dir, tu bé que has de rendir comptes.
Si algun dia et venen a auditar els comptes i diuen, hòstia, has tingut el CEO de no filla,
per dir algo, no?
Si algun dia hi ha algun tema legal que detecta que tu has fet publicitat encoberta,
ja et dic, és que estem pensant probablement en podcasts molt petits, però has d'anar a buscar podcasts molt grans.
Pensant en el podcast de, jo què sé, a Espanya, el Nadie sabe nada, el Jordi Wild,
o inclús els de les ràdios, vull dir, a la ràdio no pots fer publicitat encoberta,
per què podries fer-ho en un podcast, no?
Ves a pensar en aquesta gent que a la que diuen alguna cosa estan escoltant milions de persones.
És que és el volum, eh, el que et fa dubtar.
Perquè com et paga, o et fa un bífum.
No, a veure, en una gran audiència no pots fer un cobert perquè t'exposes massa.
Per això et dic, és el volum que et fa dubtar.
Perquè tu veus que amb un participant del 3 al 4 sí que li pots donar, no ho sé,
li pots fer un bífum de 500 pavos.
Concepto viaje formentera, saps?
Quants cops hauràs utilitzat aquest concepte, els teus bífums?
Upax, cabron.
És que jo vull parlar un dia de... Soc un gran usuari de Wallapop.
Jo crec que si no em dediqués el que em dediqués,
em dedicaria a fer arbitratge de preus a Wallapop.
És una feina que a mi personalment em xiflaria.
M'encanta conèixer gent per vendre-li coses i girar productes en mercats de segona mà, em sembla.
Hi ha gent que s'entretén, no ho sé, fent tiró al plat o anant a caçar.
A mi m'agrada fer aquestes merdes.
El tema de declarar els diners, per exemple, amb Wallapop és molt curiós.
Jo sé que hi ha molts venadors a Wallapop que no marquen els ídems com a venuts,
sinó que els eliminen una vegada, els venen, perquè no quedi...
traça de les vendes.
Crec que hauria de ser molt semblant en el món que tu estàs acceptant aquest tipus de coses.
A veure, és que clar, pensem en coses grans, però coses grans n'hi ha quatre, és el que tu has dit.
Si el Nadi Sabenada es diu, el Jordi Wild, tots aquests, molt bé, aquests n'hi ha quatre.
Però quants microinfluencers petits hi ha que estan vivint d'aquesta petita economia submergida?
Jo què sé, imagina't tu i jo, cada episodi, el que tu dius, uns pocs mils d'arribades.
Al final estàs microinfluent un petit sector.
Dius, home, no cobraríem gaire nosaltres per això, però si això ho repliques amb quatre o set persones,
és aquesta diàspora de dir, bueno, en lloc de posar tots els chips en un lloc gran,
reparteixo molt o els meus chips seria una cosa semblant.
Si vols, podem tenir una conversa molt informada sobre publicitat programàtica
i aquestes coses que sí que realment es controlen a nivell de host i formen part de la meva feina.
Et diria que aquesta m'agafes una mica contra peu.
No et sabria dir molt bé, el que sí que et sabria dir és que és una molt bona estratègia de guerrilla
per començar a difondre una idea.
És una cosa que sempre t'he comentat i que jo crec que s'ha convertit com a tòpic d'aquest podcast,
és aquesta idea que molts dels microinfluencers que s'estan erguint a dia d'avui
o que ara ja, mira, comentàvem l'altra idea de Llados i aquesta gent,
es capfiquen molt amb els diners i mesuren molt el seu èxit
amb quants diners, diguem, són capaços d'aconseguir o amansar
i no pensen en l'arribada social o en l'impacte que podrien tenir dintre la societat,
inclús penso que a nivell polític.
O sigui, si tu armes quatre influencers d'aquests i muntes un partit polític
i a nivell de país tens un problema.
I en aquest sentit passen més o menys el mateix.
És a dir, més que un tema econòmic crec que podries inclús arribar a canalitzar
idees molt perilloses d'una manera molt...
no tinc parada en català tampoc, però stealth, saps?
Sota el radar, saps?
Encobert, encobert.
Encobert, encobert, m'agrada, encobert, sí senyor.
Doncs aquesta és la meva petita aportació sobre la publicitat encoberta.
Clar. Home, a veure, el de Wallapop és tot un món, eh?
Però ja en traiem un altre dia perquè jo també he sentit molts cops de gent
que es dedica a això i que ven molt per Wallapop,
que bàsicament venen una cosa per 200 euros i la marquen per un o per dos,
o els eliminen quan ja tenen suficients rèbios.
Que jo tinc 200 rèbios, no necessito més, per tant jo ara ja elimino tots...
Perquè si no em sembla que tens com un llindar, a partir del qual ho has de declarar, etc.
Economies submergides, sí, però també és com està muntat el sistema que tenim,
que persegueix bastant o massa excessivament per la gent de baix i massa poc a la gent de dalt.
Des d'això es dius, deixa's declarar que Netflix tingui un benefici de un euro l'any 2021 a Espanya o algo així.
I dius, no s'ho creu ningú i en canvi anem a perseguir una persona que ha fet
de 3.000 euros per Wallapop en un any fiscal, per favor.
Però bueno, en fi, això ja és...
Són figues un altre paner, per tant ja en traiem un altre dia.
Però sí que, per exemple, el tema de la publicitat programàtica,
clar, com ho feu perquè això, si no recordo malament, RSS sí que té un programa pel qual
vosaltres injecteu publicitat d'altra gent.
Tu hi ha com un...
Corregeu-me, m'equivocaré segurament.
Tu dones dalt al teu podcast i té una certa rellevància i pots apuntar-te al programa
que et fiquin en un 6.
En comptes de veure-los, de buscar tu, ja te'ls fico jo i et comparteixo una miqueta dels ingressos
d'aquests anuncis que et fico jo programàticament al teu episodi,
que seran molt menors que si t'ho fessis tu, però jo t'estic estalviant la feina i ja t'ho dono tot fet
i tot m'està gat i l'únic que has de fer és facturar, bàsicament.
Exacte. A veure, hi ha com diferents nivells ja d'això, però la manera més senzilla,
aquest el que es coneix com publicitat dinàmica...
Dye?
Inserció dinàmica d'anuncis exactes.
Dye com en anglès i no veia l'última paraula.
Aquesta inserció dinàmica és interessant.
És una tecnologia molt semblant a la que s'utilitza, per exemple, amb les pàgines web,
amb aquesta sobasta que es fa amb temps real per posar-te anuncis en la pàgina contextualment,
com AdWords. És una tecnologia que a mi em sembla increïble, el que hem arribat a construir
per fer la nostra existència pitjor a la web. És increïble.
La tecnologia que hi ha al darrere per fer aquesta sobasta dinàmica és impressionant.
Una cosa semblant passa amb els podcasts, cosa que també em sembla bastant impressionant
en si mateix l'artefacte tecnològic que hi ha al darrere.
És a dir, en el moment de generar la descàrrega hi ha com aquesta espècie de sobasta
amb la poca informació que tens de la persona que la va a descarregar
i dinàmicament s'insereix un anunci en una cunya que tu ja has definit per aquell espai.
Llavors pots tenir coses al principi que es diuen pre-rolls, pots tenir coses al final
que es diuen post-rolls, pots tenir coses al mig que es diuen mid-rolls
i automàticament es poden anar inserint. Aquest seria com el nivell 1.
Jo crec que hi ha un nivell 2 que és que tens espais dedicats on les pròpies marques
posen els seus anuncis, per tant tu hi has de tancar directament l'acord amb ells.
Aquests són molt més transperents, per això d'aquests en puc parlar molt més,
perquè aquests al final fa bascuntades, és a dir, això funciona de manera programàtica,
per tant no hi ha manera de no treure-ho a la llum, és a dir, és tan visible com que és digital.
És això, no? Tancar slots directament amb marques on les marques et fan les seves cunyes
o directament tu pots recitar el teu anunci que abans, prèviament, has pactat amb el patrocinador
i aquest directament també s'insereix. Clar, en aquestes escales que t'he posat,
si alguna cosa hi ha és que hi ha una progressió a l'alça amb els diners que fas per...
que es coneix a la indústria com el cost per mil, és a dir, el cost per mil impressions.
Comences per un DAI amb un cost per mil molt baixet fins a coses que tu puguis tancar
perquè aquell programa, d'alguna manera, té una audiència que a tu t'interessa molt
i algú ve a especialment targatejar aquell programa per canalitzar la seva publicitat.
És a dir, si tu i jo aquí estiguéssim tot el dia parlant d'esports i de fitness
i de córrer maratons i d'alterofília i no sé quantos,
doncs potser li interessaria a una marca esportiva parlar directament amb nosaltres per fer aquest anunci.
Jo crec que és de les maneres més eficients que tens d'arribar a certes audiències
sense agafar com aquesta aproximació tan dispersa.
I sobretot, la part més interessant, jo crec que això és com el 3.0 de la publicitat,
és a dir, és, un, agafes i... màxim de dispersió, inserció dinàmica,
dos, intentes tancar una mica els teus proveïdors i vas una mica més a tiro fet
i et patrocina la nocilla de turno perquè tu estàs tot el dia parlant de dolços
i l'altre, que jo crec que és com punta de la llança, seria com dir
imagina't que tu i jo fem un programa, doncs això, no?
de com córrer maratons en menys de tres hores i a sobre resulta que som ultrafans de Coros,
que és una marca de positius GPS i coses d'aquestes.
I som ultrafans i a vegades en parlem i tal i realment Coros ens veient i diu
o sigui, és que com que feu això i som ultrafans us vull patrocinar.
Llavors això d'alguna manera igual seria com un patrocini que sortiria del cor.
No sé, potser ha quedat maco el que he dit.
Molt maco.
Gràcies, gràcies. És a dir, el fet de tu ser com molt fan de la temàtica
i a sobre molt fan del producte ets la millor persona, el que millor posicionat estaria
per generar una cunya i és quan realment jo crec que s'alien els astres
i el CPM pot ser el més alt possible. Seria aquest el risc.
Val. Per aleshores clar, a mi queden dos dubtes de la publicitat aquesta
insertada dinàmicament és una. Clar, tu no la declares com a podcast
perquè pots no saber quin anunci et tiraran avui.
Potser pots acordar, mira, jo només em vull seleccionar aquest i aquest
i vull que em patrocini jo què sé Zapier i Cloutler per dir algo, perquè parlo molt de software,
de no code o no. És del paltir amb qualsevol cosa i jo l'únic que vull és rebre alguns calerons
pel meu podcast.
És exclusiu a nivell de categories. Tu pots excloure categories, és a dir,
dius mira, escolta, saps què, com que això és un podcast per nens,
millor no vull que Jack Daniels em faci una cunya.
Pots excloure categories, això sí. El que sí que deixes a la mercè de l'algoritme...
És quina marca.
És exacte, és a dir, quina marca serà? Serà la que l'algoritme hagi determinat
que és el millor fit per a la teva audiència i per a aquella descàrrega.
Amb una informació, jo crec, molt sesgada.
O sigui que tu, en el teu disclaimer de podcast, la teva pàgina de transparència,
a cedir, els episodis poden o segurament tindran contigo patrocinar,
no sabem de quines marques, perquè ho ve determinat per la plataforma.
Punt. No? No crec que ho posis, no?
Jo no crec ni que ho tinguis a dir.
No.
Mira, per exemple, un podcast que jo escolto que té inserció dinàmica,
és que es veu claríssim, veus claríssim quins són els que tenen i els que no.
El del Nilay Patel, del tio d'aquell de The Verge, que es diu Decoder, em sembla.
Aquell podcast té inserció dinàmica.
Salta molt a la vista, perquè tu veus quan realment el podcast estalla un moment
i posa inserció dinàmica, però aquell ho fa molt bé, perquè això ho pots fer bé
i ho pots fer malament.
Tu, quan graves, com aquest, pots estar gravant del tiró i, de cop, determinar
que l'algoritme digui que hi ha un silenci i que li col·leurà un anunci.
Però això ho podríem fer bé i ara podríem començar a parlar com si estiguéssim
gravant en ràdio i direm, bueno, Àlex, ara sentirem unes paraules del nostre sponsor.
I callem.
Nosaltres, manualment, quan editem el programa, diem aquí entre la cuina publicitària.
Llavors, està molt bé, perquè si realment ho integres bé, què fas?
Poses una música de fons que sembla que ja és publicitat i dius, bueno, ara sentirem...
Fes la falca, ja de parlem, i així ens ho... vinga, fes-ho, fes-ho.
No, però el que vull intentar és dir, imagina't, que després volem parlar d'un review
que volem fer del FIFA 2025.
I després parlem del FIFA 2025 amb el nostre convidat que ha vingut aquí des de Japó
per jugar amb nosaltres, però abans sentirem unes paraules del nostre sponsor.
Llavors, calles i aquí és on incereixes la publicitat, com si diguéssim.
En el nostre cas no ho farem perquè estem patrocinats per Parlem
i ara sí que podria fer la falca publicitària i podríem dir que això sí
que és un programa patrocinat per Parlem i que... i que què?
Bueno, també podem dir que no ens han donat feina aquest estiu i aleshores des d'aquí
ja fem una crida que, ei, ens heu pagat però no ens heu donat feina per aquest estiu.
Per tant, mai ja recuperarem... ja que recuperarem terreny perdut de cara al setembre
anant endavant que tornaran amb els webinars i el contingut aquest que fan.
Tant bo com el que vam fer de facturació electrònica, per exemple, que em vaig mirar,
però bueno, des d'aquí al nostre agraïment a agenda Parlem.
Ah, no es pot acabar amb la falca, eh?
No, no, perquè hi ha una consideració més que m'agradaria fer, que és a nivell de...
a nivell de pasta.
Què passa? A veure, explica'm.
Amb això tanquem. Perquè a mi...
jo com a persona que he tingut ja diversos podcasts, no?
De diferent èxit, de molt poc més aviat poc, però en tot aquest espectre,
que és bastant generós, clar, a mi em planteja... planteja el dubte.
Alguns sí que ha estat com... no sé si elegible és una paraula, elegible, escollible
per programes d'aquests de... de publicitat dinàmica,
i dius, ostres, perquè guanyes uns clowns, però generalment són molt minços al principi, val?
És a dir, zero esforç per recompenses més aviat baixa.
En canvi, currar-t'ho una miqueta més,
fotre-li hores a vendre potencialment uns sponsors, tenir reunions,
passar propostes comercials, etcètera, etcètera, pot reportar més beneficis.
No estan assegurats, però és veritat que si signes alguna cosa pot ser que et surti
molt millor. És a dir, si nosaltres poséssim a tirar propostes de Patrocini a tort i a dret
a totes les marques catalanes, et dic jo que en firmaríem tres o quatre, més o menys ràpid.
També t'ho dic, dinàmicament, amb l'audiència que tenim,
trauries molts pocs diners al mes, eh? O sigui, no et donaria ni per comprar-t'un boli, eh?
Exacte. No, no, si jo me'n recordo en el seu moment mirar-ho i era...
No ho sé, eh? Diria que potser eren 12 euros al mes. Vull dir, és que no et paga ni el hosting.
Paga ni basprout, en aquest sentit. Però bé, clar, vull dir-me això, que...
Els números que vam compartir en el seu moment, mortalitat de podcast,
clar, la majoria es venen perquè en realitat la gent es pensa que fer podcast
és una cosa molt senzilla, que només enxufes un micro i au.
I els agrada molt la idea, però no els agrada la realitat de la postedició,
de menjar en contingut, de tenir rellevància, de la constància que hi has d'aficar,
de tota la feina que hi ha de distribució, paperassa, etc., etc.
Això per un cantó. Però molts moren també perquè al final no és sostenible per a aquesta gent.
Si s'han fet una inversió en comprar, o potser no han fet la inversió i per tant sonen a cul,
i per tant la gent no es escolta perquè s'estan gravant en condicions que no són bones
i per tant la gent escolta el seu podcast perquè si el contingut no és bo i la qualitat de l'àudio no és bona,
és una recepta pel fracàs. Però la gent que sí que ha fet una inversió,
que potser està pagant un coworking o que li està pagant publicitat,
però no rep ingressos, també es moren perquè al final la majoria de projectes moren
perquè gastes més del que ingresses, arribar a un punt en què no et surt a compte.
Per tant, quanta gent no està deixant morir el seu podcast o està veient morir el seu podcast
perquè no reben suficients ingressos, perquè és un sector, és un terreny
fastigós a l'hora de temes de patrocini. Si costa molt, no hi ha un retorn claríssim,
si els rois dels patrocins del podcast són horribles en general,
els patrocins en general ja ho són en coses de màrqueting, però el podcast és encara més difícilment justificable
per raons que hem dit més de mil i una vegades. No ho sé, saps?
És a dir, quant contingut bo no ens estem perdent perquè el podcast és immensament deficitari
i no hi ha una manera de fer-lo a cost zero, diguem, com han proporcionat, per exemple, les xarxes socials
amb una distribució gran, etcètera, etcètera, de manera gratuïta.
Per què no ha sortit al Facebook del podcasting que et diu no, no, no, tu no has de pagar res,
tu això arribaràs a tot el món i depèn del teu contingut, bàsicament, o Twitter, ¿vale?
A veure, això és Spotify i això és YouTube, eh? O no?
Val, val, sí, és veritat, t'ho compro, val, però no parteixes des de zero.
Ho han implementat en... o sigui, tu ja entres en un OCA on hi ha Play It Spore Grants
i competeixes amb altres tipus de contingut on el podcast no és el principal.
No, no, jo em refeixo a una cosa que partegi del podcast des de zero on tothom comença des de zero,
perquè ens entenem, evidentment sempre hi ha gent que entrarà més aviat i gent que entrarà més tard,
però és una plataforma nova.
O sigui, una cosa és la discussió que el cost d'entrada sigui zero, ok, val, o sigui, aquesta te la compro,
però jo crec que hi ha dos problemes a sobre. Una és la capacitat que tens
que aquest contingut es pugui descobrir i després quina manera tens de monetitzar-lo.
Si tu vols que el teu contingut ja entri en una roda de discoverabilitat, necessites una xarxa.
I quan dic una xarxa em refereixo a un YouTube, un Spotify, o sigui, llocs on ja de per si hi hagi gent.
Clar, quin problema tens amb això? Bueno, doncs que entres a jugar amb les seves normes,
és a dir, no tens manera d'innovar per sobre en els models de monetització,
però clar, de l'altra forma, crees el teu podcast, però de dia zero no tens audiència,
o sigui, la teva audiència és zero, és a dir, no tens un algoritme darrere que d'alguna manera
emputjarà aquell contingut i miraculosament un dia, que és difícil que passi,
però miraculosament un dia agafaràs i s'ha d'escoltar per 10.000 persones.
No, és a dir, tu comences des de zero, poses el teu feed allà a Apple Podcasts o allà on sigui
i creues els dits, o bueno, evidentment espero que facis alguna cosa més,
però és allò de resar i esperar que passi alguna cosa. Llavors sí que aquí pots posar
mecanismes de monetització a sobre, però el portem al temps per l'altra banda,
el portem al temps que no t'escolta ningú o que ets molt difícilment descobrible.
Però és que al final la informació vol ser gratuïtatiu.
És que és molt difícil monetitzar contingut d'aquest nivell perquè és com posar text a la web.
És infinitament replicable i no costa res replicar-ho.
Llavors a veure, es fa molt complicat monetitzar aquestes coses.
Jo és que soc molt fan del món digital, però en realitat monetitzar coses en digital és delicat
i la gent no vol pagar per bits, la gent vol pagar per àtoms.
Tu creus que la gent paga per esmorzar app?
L'app aquesta que està causant furor entre la gent que fa esmorzars de forquilla?
No, jo crec que no. Jo crec que ningú pagaria per això. Jo crec que no.
Però hi hauria marques que pagarien per això? O sigui, el negoci que hi ha al B2B,
més que negoci, el recolzament institucional hauria venit al B2B
i que hi haguessin marques que paguessin esmorzar de forquilla.
Anem a posar això en context.
Esmorzar app és una app que uns desenvolupadors catalans han desenvolupat fa poc
i que, pel que t'he entès i et dic, em falten peces de la història
i segurament seria molt bo conèixer-la de primera mà.
De fet, ens faria molta il·lusió perquè, de la mateixa manera que ells,
que segurament són la primera aplicació d'esmorzars de forquilla,
nosaltres som el primer podcast de forquilla.
Però jo diria que prèviament hi havia una web que es deia esmorzarsdeforquilla.net,
que al final el que va fer era l'MVP. Aquest era el tio que era panyau.
I el que va fer va ser agafar un mapa de Google Maps i va crear un custom map
d'aquests de Google Maps. Saps que pots crear mapes de Google Maps?
I tant. Sí, sí, jo en tinc diversos.
Aquest tio, bàsicament, va crear la base de dades i era molt completa
la informació que tenia esmorzardeforquilla.net.
Llavors, diria, pel que he entès fins ara, que la història va anar que els desmorzars
li van dir al paio d'esmorzardeforquilla,
ei, nosaltres tenim una app, però ens està costant créixer,
em molaria fer servir la teva base de dades.
I jo crec que això és una història molt bonica, en aquest sentit,
que són dues persones que tenien dues coses complementàries i crec que ara
tira amb la mateixa base de dades i, per tant, totes les coses que abans
ja estaven presents i que van viure d'aquest crowdsourcing
de l'esmorzardeforquilla.net ara ja estan presents a l'esmorzarapp.
Llavors, tornarà a la teva pregunta.
No crec que ningú estigués disposat a pagar per aquesta aplicació
a nivell d'usuari. O qui estigués disposat seria...
És un model de negoci molt difícil. No dic que ningú estigués disposat a pagar.
Estic segur que trobaria gent que estigués disposat a pagar,
però comunicar aquest model de negoci és molt complicat, és massa nitxo.
No pots viure d'això. Al final, muntar un producte de software,
i això ho hem dit mil vegades, tens una inversió inicial molt alta
i després les següents unitats que afalleixes al sistema,
pràcticament el cost de distribució i els costos de transaccions són zeros,
però posar el producte al mercat de primeres és molt costós.
És per això que té molt més sentit el software vendre-lo com una subscripció
que no pas com un one-off.
Però dit això, sí que és cert que el que tu dius,
que aquí hi ha una gran oportunitat, per exemple,
d'haver aquesta aplicació...
Imagina't que les aplicacions de mapes són molt difícils de monetitzar,
però anem a posar aquest exemple, que tu com a restaurant
li escrius a esmorzar o tens allà...
I ets un restaurant, vols ser patrocinat?
Doncs apareixes en el mapet com...
Espai patrocinat per esmorzar app o espai recomanat per esmorzar app.
Al final, que acaba sent...
No una estratègia diferent que el resultat patrocinat.
Podríem fer una cosa d'aquestes. O quedar-hi el banner del restaurant del mes
i allà ho fos un slot pagat.
Això és el que al final t'està intercanviant, tràfic per diners.
I no sé si té suficient volum.
És molt complicat, Àlex.
No sé si te'n recordes, Pieter Levels tenia aquella aplicació...
com es deia...
hootmap o així, que era com un hitmap del món.
És molt difícil de monetitzar aquesta merda.
Saps la pasta que val això a nivell d'infra?
Saps la quantitat de requests que li has de fotre a Google Maps?
No sé si fa ser Google Maps, eh?
O a qui coincigui per poder-ho mantenir.
És molt complicat, això. Com fots calés amb això?
És difícil, és delicat. M'agrada el que fa la gent d'esmorzar.
Hi ha gent que es dedica a pensar aquestes coses
i nosaltres a organitzar esmorzars de forquilla.
Podeu fer la crida del següent.
Sí, el dia 5 de setembre no està patrocinat, és a Cal Tosca.
Esperem, quant també hi hagi millor, espais limitats.
Crec que està bastant ple.