Vaig a buscar la meva nota de Foca Terra,
A veure de què parlem avui.
Ah, tenim l'episodi de preguntes que ens van enviar, no?
Tenim dues preguntes que crec que donen per suficient contingut.
Una de l'Eduard i una del Noel. Em sembla que fem això o què?
A mi em sembla bé fer això.
Em sap greu bastant per l'Eduard, perquè m'ho va preguntar fa un any.
I em sap, potser, més greu pel Noel,
perquè jo crec que m'ho va preguntar abans que comencéssim el podcast.
Millor tard que mai, sí, millor tard que mai.
Dispara, et recordes tu més de l'Eduard?
De fet, la de l'Eduard és pregunta molt comuna.
I no només comuna, sinó que gent amb la seva situació s'hi troba sovint.
I és aquesta dissonància entre tirar d'estudis convencionals,
és a dir, universitat, carrera, a la clàssica,
o anar per vies menys convencionals,
digue-li, bootcamp i altres vies alternatives,
a l'hora d'enfrontar-se a...
Com es diu computer science en català?
Ciència de la computació?
En realitat, nosaltres ho diem com informàtica.
Informàtica, sí.
Jo, quan penso en un informàtic, penso en la persona que...
Et ve a arreglar el word.
No ho tenim ben resolt, aquesta traducció no es fa exacta.
Clarament no. Doncs ens vam preguntar per això.
Escolta, val la pena fer la carrera d'informàtica?
Val la pena que el meu fill, que comença a estudiar l'any...
2028, per dir alguna cosa,
es plantegi fer la carrera d'informàtica tal com estan les coses?
I és una bona pregunta.
En realitat, l'hem contestat de diferents maneres aquí,
però mai ens hi hem enfrontat d'una forma tan directa.
I penso que té bastant sentit.
I més ara,
que possiblement tot aquest hype dels bootcamps
et diria que estan una mica de capa caiguda.
No sé què en penses, això.
No sé si estan de capa caiguda, vull dir, sí, estan molt.
S'han hagut de reinventar perquè,
com que van sorgir i van alimentar-se molt
d'una desesperació del mercat, d'un gran boom de les tecnològiques
que fitxaven pràcticament amb xarxa d'arrastrament
als bootcamps, sempre comentava
que d'Ironhack, quan nosaltres anàvem a fitxar algú,
ja havien fitxat la segona setmana del bootcamp.
Hi havia moltes empreses que fitxaven per quilo.
I llavors es deien, és que en fitxem cinc,
perquè sabem que en sortirà un de bo i ens compensa,
i la resta, doncs bueno, saps, estan allà fent voltu
i potser no passen el període de prova, o si passen,
doncs bueno, estan allà, però tampoc molesten
i ja està. O sigui, ja assumien que n'havien de fitxar cinc o set o deu
perquè els cinc funcionés un. Aquestes ja tenia les matemàtiques fetes.
Per tant,
me'n recordo que una de les mètriques per les quals es mesuraran els bootcamps,
que era el placement score, o sigui, un percentatge de...
o una...
Com es diu això? Una mètrica
d'on has pogut col·locar,
de col·locació dels...
de les persones que passen pel bootcamp i dir
un 99% de les persones que passen per aquí
acaben trobant feina.
Val. O acaben trobant feina durant
les properes x setmanes després d'acabar el curs.
Això ja ha passat, no? Si les empreses,
des de l'agost, juliol, l'agost del 2022,
que van començar a caure les tecnològiques i tothom va entrar ja
en hiring freeze i van deixar de fitxar projectes cancel·lats,
rondes de finançament també, doncs, o...
s'han disminuït en nombre i en qualitat,
ara ja no estan tan de moda, ja no tothom necessita uns programadors.
Van fer un pivotatge, alguns, a fer més gestió de producte,
UIUX, Big Data, etcètera,
però ja no n'hi ha tants com bolets, diguem-ne, la gent que
que es dedica a fer aquest tipus de coses han transitionat
cap a altres tipus de negoci i està bé, al final,
el mercat dictamina una miqueta
on hi ha el valor. Avui en dia,
no és necessària tanta força de treball en aquest àmbit.
Per tant, bueno, normal que no hi hagi tants bootcamps.
A veure, clarament, en els 2015-16-17
hi havia unes condicions de mercat on
aquests bootcamps arbitraven entre una falla brutal en l'oferta,
o sigui, no hi havia programadors i una gana inacabable per la demanda,
tothom en volia. I, a veure,
crec que cap d'aquestes dues condicions a dia d'avui és veritat,
és la mítica cosa que ja no passa.
En el seu moment, jo crec que, ans, i els hi va anar molt bé,
va ser un moment molt dolç,
igual que, m'imagino, que quan hi havia Bitcoin a 200 euros,
però ja no és una veritat que ja no existeix,
llavors t'has d'adaptar i al final has d'acabar fent altres coses.
Però sí que és veritat, i tornant a la pregunta de l'Eduard,
que és una cosa que jo m'he plantejat moltes vegades,
és que en un món com el que hi ha avui, amb aquesta incertesa,
i amb com han canviat les coses,
realment val la pena fer una carrera d'informàtica?
És a dir, una enginyeria que jo entenc que ja no hi ha en aquelles enginyeries antigues,
m'entenc que amb el Pla 9 ara són 4 més 2,
diria que és el de l'1 del màster i el grau,
però bueno, de moment dic que aquesta és la clàssica.
Si val la pena fer la clàssica o realment hi ha altres alternatives
per posar-te de 0 a 1 en el mercat laboral?
Llavors, jo si em tingués que donar un consell és que clar,
és molt fàcil donar consells a fills que no tens.
També és...
A mi em sembla una idea divertida, també la de...
Bueno, escolta, si... Tu quin consell dones al teu fill?
Mira, justament tu que no tens fills, és fantàstic que donis aquest consell.
Però sí que és veritat que possiblement...
Jo li diria que anés a la universitat, jo crec que sí, Àlex.
Jo crec que li diria que anés a la uni per diversos motius.
Primer, perquè la universitat
no només té una funció educativa
i que t'ensenyi coses que possiblement després no farà servir per res,
que aquesta és la veritat,
sinó que també penso que fa altres funcions socials
que són molt importants.
I quan dic funcions socials em refereixo a socialització,
et posa dins d'una xarxa de persones
amb les quals possiblement mantindràs el contacte durant molt de temps.
També, possiblement et donen unes rutines i una ètica de treball
que pot ser que aprofitis en el teu futur.
També posen la posició d'una esfera social on...
Anem a dir que tothom se repenteix de les festes que va fer a la uni,
però després, si li dones una pensada una mica més profunda,
sempre penses com que...
No només que ho recordes com el millor període de la teva vida,
sinó que després és que aquell era exactament el moment per fer-ho,
perquè si no veus gent amb 40 anys una mica desobicada
fent coses que no hauria de fer i que les hagués tingut que fer amb 18.
Llavors, potser, donar aquesta vàlvula d'escapament
realment em sembla interessant.
Jo em mortifico moltes vegades
per haver perdut molt el temps a la universitat.
És a dir, jo em recrimino a mi mateix de manera reiterada.
Ostres, Marc, vas perdre molt el temps, vas sortir molt de festa...
Però després penses i dius que potser era el moment de fer-ho.
Llavors, prohibir el teu futur fill d'això també és una putada.
És a dir, dir-li que ja sé el que és bo per tu.
Jo, com que jo em vaig equivocar i ja vaig veure totes les copes
que tu t'havies hagut de veure,
jo ara que faré serà diferent i et posaré en un bud que amb 18 anys.
Llavors, és molt fàcil, no tallar res d'aquestes d'aquestes formes
amb aquest viatge de retrospectiva que potser és el més eficient,
però potser no és el més òptim.
Una cosa amb què no estic d'acord, que has dit,
que és que la bonia et posa en...
Com ho has dit això?
En una dinàmica de treball, en una cultura d'esforç,
no sé ben bé com ho has posat, que t'ajuda.
Jo crec que la pots aconseguir en molts altres llocs.
Vull dir, tu ets des de la perspectiva que jo no volia fer la uni,
perquè jo no volia anar a la uni,
jo volia fer una formació professional
o alguna alternativa a la universitat
perquè no em veia capacitat per treure una carrera.
Era un moment de dubte molt gran de la meva adolescència.
Bàsicament, ho vaig decidir l'últim moment anar a la uni.
Dit això, pots assolir la mateixa...
Hosti, és que no és l'expressió que has dit.
Ho interpreto com a duty, però no sé com ho has dit.
Aquestes dinàmiques de treball positives
les pots aconseguir amb una primera feina,
les pots aconseguir amb un bootcamp.
Realment, els bootcamps eren només similars a la mili
que he sentit mai, perquè eren deu hores al dia,
sis dies a la setmana,
i un ritme que et m'aixecava moltíssim.
La gent acabava molt cremada d'això.
Però vull dir que crec que, com a disciplina,
crec que és l'expressió que has fet servir disciplina de treball,
crec que un bootcamp és positiu per a algun tipus de persones.
Aquest és el punt que volia fer.
Jo, per exemple, el tema de la uni,
més que de la carrera, perquè no sé fins a quin punt la pregunta era
la carrera informàtica sí o no o carrera sí o no.
Intentaré respondre a les dues coses.
Carrera informàtica versus altres carreres?
Sí, 75% sí, 25% no, perquè estàs més a prop
de les coses que realment estan movent el món avui en dia.
Però des de la meva perspectiva, que és temes de big data,
intel·ligència artificial, comunicacions, aplicacions,
SaaS, etcètera,
realitat virtual, estaràs més a prop des de la informàtica
que des d'altres carreres.
Però és veritat que si jo estigués, si aquest podcast fos més...
Nosaltres haguéssim estudiat Medicina
i estiguéssim fent un podcast de...
No ho sé, d'extensió de la vida.
Clarament el que has d'estudiar avui en dia és química
o biologia humana, perquè els grans avenços de la humanitat
ara estan a veure amb curar el càncer, revertir l'envelliment,
regeneració de teixits,
la regressió de malalties neurodegeneratives, etcètera.
És l'hòstia. Aleshores, clar, jo he vist que has viajat,
però dic que potser estàs més a prop de les coses
que estan canviant el món avui en dia.
Una carrera més interessant és la informàtica.
Allà t'ensenyen coses que estan caducades.
Al moment que acabes la carrera, si jo la vaig acabar el 2009,
la majoria de coses que vaig estudiar ja no em servien,
perquè m'havien ensenyat coses força obsoletes,
però és veritat que em van deixar molt a prop,
em van donar les eines per poder continuar jo sol
i poder entendre una primera feina,
o poder continuar els meus estudis, etcètera.
Per tant, la primera part de la pregunta, que és informàtica,
en el meu cas jo diria que sí, que dins del que hi ha, jo crec que sí.
Ara bé, no hem tingut en cap altre punt de la història
un altre moment amb tantes alternatives vàlides
a la formació arreglada, com és avui en dia.
I cada dia serà més perquè avui en dia pots anar a Coursera,
Udemy i totes aquestes plataformes
i treure't l'equivalent d'una carrera de l'MIT gratis.
És una passada la quantitat d'informació que hi ha
i per tant aquí sí que poso més en dubte
la utilitat d'una carrera com a tal o anar a la universitat
de manera tradicional.
Per què? Perquè veig que a la universitat avui encara en dia...
Hòstia, no puc ni...
Ni articular frases.
Encara avui en dia s'ha de sent cometent errors
que van en contra del desenvolupament personal de la gent.
M'explico, jo quan vaig fer la carrera,
i això ja fa 20 anys,
estic donant una miqueta d'edat a veure on m'emplaço jo aquí.
Però la Pompeu no et permetia treballar i estudiar a la vegada,
posant molts pals.
I jo treballava perquè jo volia fer diners a la part que estudiava.
Però posant-te a les 6 matí i tarda
i la majoria de presencials llevat que tinguessis alguna cosa
o una superexusa, per tant, jo això crec que és molt greu.
Et deuen dir que és un tema de foco
i millor que et centris molt més a estudiar.
Però després ja vindrà i dic que sí, jo he de pagar-me coses.
Hi haurà gent que s'ha de pagar un lloguer,
que potser no viu a casa seva
i els seus pares no li poden pagar els estudis.
Per tant, la universitat encara és pecat a classista,
en aquest sentit.
Però d'altra banda ho veig amb gent proper a mi
que estava estudiant a l'UOC
i a l'UOC també els hi posen una càrrega de coses molt estúpides,
tipus de polítiques inexplicables avui en dia.
I la veritat, dic, la universitat s'està obsoletant,
s'està quedant desfasada a passos exagerats.
Aleshores, això per un cantor, perquè té una obsolescència,
i allà que és palesa, jo el tema de la carrera no ho acabo de veure clar.
Però hi ha un altre punt més interessant,
que és el que no tothom aprèn de la mateixa manera.
I així com fa 200 anys, doncs sí,
m'havies de passar per l'únic perquè era la manera de...
Més o menys, era l'únic lloc on podies aconseguir coneixement
pel teu cantor, no sé si podies anar a la biblioteca i formar-te tot,
ningú et donaria un coneixement.
I no aconseguies feines sense titulacions i tal i qual.
Avui en dia, moltes feines no et requereixen titulació.
Disclaimer, sempre des de la bombolla de Tec,
fora de Tec fa molt fred.
Aleshores, encara es demanen títols,
encara es demanen que no només t'agistres la carrera,
sinó que t'agistres quatre màsters i set pòs graus,
a l'edat de 25 anys.
I després et diuen que ja ets massa gran
perquè tens 40 anys i vas a buscar la teva primera feina,
però no hi ha manera lògica
de poder assolir totes aquestes fites amb una edat reunaable.
Per tant, avui en dia una de les coses que trobo
que s'ha fet bé des del món de les startups,
una cosa positiva que ha portat la irrupció
d'aquest tipus d'empreses alternatives,
és que van trencar amb les barreres aquestes de la titulitis.
I dir que han buscat sempre més amb gent que actitud versus aptitud,
no haver de prendre el títol.
I això ho trobo molt interessant,
perquè ha donat cabuda a un tipus de gent
que si no s'hauria hagut de passar la vida estudiant
per matar-se per unes oposicions.
Aleshores, això ho trobo molt interessant.
I l'altre angle pel qual vull recomendar també
els tipus d'estudis alternatius, perquè deia,
si hi ha gent que aprena de maneres diferents,
hi ha gent que aprèn llegint,
ja estudiant, i es posa 12 hores davant d'una matèria
i es pot provar un examen i ho pot fer molt bé,
hi ha gent com jo que aprena explicant,
per tant, puc llegir-me llibres i el cervell no absorbeix
o absorbeix de manera molt profunda.
I ho acabo entenent quan ho explico a una altra persona,
perquè aleshores quan el cervell ha de fer l'esforç
de posar un ordre i condensar-ho, materialitzar-ho,
i aleshores canalitzar-ho com a un altre lloc,
i dir que si ja ho has pogut treure aquí,
ho podràs treure en un examen,
hi ha gent que aprèn de manera pràctica
i altres tipus d'aprenentatges.
Aleshores, la universitat és un tipus d'aprenentatge
molt instructiu, és molt passiu.
És molt de professor que llegis un PowerPoint,
et fot una xapa durant una hora
i si has sobreviscut això, doncs molt bé,
i tal dia farà un any.
Ves a l'examen, vomita tot el que has après,
hi ha unes parts pràctiques, hi ha treballs en grup,
hi ha coses molt positives, com el que tu has comentat,
disciplines de treball, regularitat, puntualitat, treball en grup,
però n'hi ha algunes de molt negatives, que és tenir en compte
que hi ha gent que només pot funcionar en tons
d'educació individualitzada.
En grup no funcionen bé.
Persones amb tipus d'aprenentatges molt més meritocràtic,
temes de tensió, deficiïts de tensió, per exemple,
que, per exemple, no ho passem bé en aquest tipus d'entorns.
Jo, si puc fer una classe, doncs he passat una persona que
als anys 90 es deia dispersa, un criu dispers.
Després, clar, t'adones que la meva fortalesa és dir
que jo m'ho miro pel meu cantor en cinc minuts,
sintetitzo molt millor que absorbint passivament
una classe d'una hora on el meu cervell desconecta
i se'n va al de barant i torna.
Aleshores, la gent que aprèn d'una manera més pràctica,
doncs una FP o un bootcamp,
hi ha gent que li motiva molt les dinàmiques de grup,
doncs un bootcamp està molt bé,
hi ha gent que aprèn de manera més individualitzada, doncs, hòstia,
codi lliure, comença a fer...
Persons que no estan còmodes en entorns socials,
una empresa de treball en remot, projectes de codi obert,
és una bona manera de començar a col·laborar o aprendre
i tenir també una disciplina de treball.
No ho sé, jo estic veient, més que mai,
moltes alternatives a la universitat.
Et diré, inclús voluntariat, vull dir que hi ha molts tipus
de voluntariats que al final, dins de la mateixa escala
de l'organització o del mateix projecte,
pots encarregar-te moltes coses,
vull dir, sense anar-hi molt per les blanques,
però jo quan estava a la uni que vam crear la...
Després de la uni, vam crear l'associació d'ESN,
allà, hòstia, a part bé que...
Festes totes les que vulguis,
i això no m'encançaré mai de repetir-ho
i segurament treballar de ressaca o directament borratxo
ha estat de les experiències més transformadores que he tingut mai.
Però, hòstia, l'aprendre...
Que hi ha alternatives.
El mercat laboral està alert i dir, hòstia,
jo mateix em puc posar els límits, crear una associació
on has d'aprendre contractes, dirigir persones,
motivar personal, reclutar, posar una pàgina web,
un condomini, registrar marques, hòstia, parlar de partnerships...
Jo a través del voluntariat vaig aprendre moltíssim,
i ja no diré la gent que fa de boy scouts,
però segur que d'alguna manera allà també donen tipus de...
Coses com els que tenim aquí, els caus i aquest tipus d'associacions,
que també donen certa disciplina i tipus de plantatges
que són molt complementaris o inclús substitutius de la universitat.
Al final, igual, és intentar agafar les coses bones
de cada versió educativa i fabricar-te una mica el teu camí.
Mira, jo penso que la universitat segurament tindrà coses bones,
però ha patit molt de...
Jo crec que de falta d'incentius.
La universitat no està incentivada per res,
perquè faci el que faci, sempre socialment acaba rebent
20.000 xavals a Catalunya cada any.
Em sap que són 20.000, més o menys, que fan la CLE i acaben cap a la uni.
Clar, llavors, com que no t'estan medint per res,
com que no tens una mètrica d'èxit molt clara,
perquè tens aquest porfòli de coses per la qual la gent acudeix a tu,
uns acudeixen per el que tu dius, titulitis,
els altres per validació social, els altres per fer amics,
els altres per aprendre.
Però com que tampoc hi ha un incentiu molt clar per a la universitat
per millorar, per dir que la universitat se l'amadeix
per la quantitat de gent que emplea al cap de sis mesos després de graduació,
llavors segurament tindrien una mètrica per progressar,
però al final està molt lluny d'això.
Històricament, ens hem queixat una mica dels bootcamps,
però si alguna cosa penso que teníem bona
és que aquesta mètrica la teníem molt clara.
També és veritat que és una mètrica que interessava molt en el seu moment,
perquè funcionava molt bé, i en el moment que van deixar d'implea bé,
potser s'ha mirat una altra mètrica o s'ha mirat més cap a una altra banda.
I és una cosa molt sana el fet de dir que a mi se'm dirà
per la meva capacitat d'amplear la gent que jo formo.
Em sembla fantàstic.
Vull dir, aquí ja deixes molt clar que no és un tema d'incentius socials,
ja no és un tema de titulitis, sinó que és un tema de...
Fes un bootcamp i trobaràs una feina.
Llavors, jo sempre he sigut un gran proponent...
De nou, ser proponent per les coses dels demés és l'hòstia,
és aquest concepte de servei social obligatori...
Els 18 anys, és a dir, de la mateixa manera que abans hi havia la mili,
i ara tampoc cal anar a ensamblar armes semiautomàtiques
després d'esmorzar, no és necessari,
sí que estaria bé donar una capa de coneixement de la societat.
A mi m'hauria anat molt bé, personalment.
D'allà dir, escolta, el món funciona així,
quan tens 18 anys, agafes i et diuen, mira, xato,
a partir d'ara passaràs dos mesos amb els serveis d'agents forestals.
Et passaràs dos mesos a Càritas fent el que sigui.
Aquí, un mes més ajudant aquesta senyora amb serveis socials.
Merdes d'aquestes que al final t'ensenyen una mica com funciona el món
i veus que no tot és de color rosa i que la vida et sonriu
perquè tens 18 anys i et creus que ets rei del món.
Em sembla un exercici molt sa, que analitzar-lo és una mica complicat,
perquè al final, de nou, estàs fent coses amb recursos als demés
i per la resta de la població, de les pitjors coses que pots fer.
Però selecciona el millor de cada espai.
Em sembla que està bé.
El que et deia de la disciplina de la uni,
estic d'acord que no és exclusiva, ho pots trobar de moltes maneres.
I, sobretot, crec que és important trobar disciplina
allà on a tu se't dóna millor, és el que et vas dir.
No tothom aprena igual.
I, per tant, trobar disciplina anant cada dia a les vuit a la feina
també és una bona manera.
Segurament millor que anar a les vuit a classe i quedar-te al bar.
Possiblement també, perquè allà no tens opcionalitat.
Allà hi vas o no hi vas.
Però a dia d'avui és el que tu dius, és que...
veient com està el món, una recepta a mida potser és més interessant.
Després hi ha les converses interfamiliars que se genera.
Imagino que si et ve el teu fill i et diu
que saps què? És que no vol anar a la universitat.
Al final, la universitat té molts galons,
perquè és tot el dia de la vida
i té aquesta inèrcia en si mateixa que és molt difícil de tombar.
I que a tu explicar-li a una persona de 50 anys,
que potser serà el teu pare, o de 40 anys, és igual.
I dir-li que no, que no, que no, que jo no aniré a la universitat,
que el que faré serà buscar-me la meva vida,
perquè he escoltat una cosa que es diu en bootcamps, que és la hòstia.
I amb això podré aprendre uns skills millors que a la universitat
i em trobaran feina al cap de sis mesos.
Jo ja estic veient la cara de scepticisme a la família.
No ho voldria estar en aquell sopar.
I és molt fàcil ser des de fora...
a l'àrbitre, on vas i li expliques que és veritat, que tenen raó.
Però és complicat.
Està bé la universitat en el sentit que és com una amalgama de coses
que és com un pastor alemany, que no és el millor amb res,
però està bé una mica amb tot, com un Volkswagen Golf, igual.
És potser la millor entre les alternatives dolentes.
Però jo estic amb tu.
Si tingués que donar consell,
potser aniria molt per l'educació personalitzada
i sobretot per entendre molt...
Aquí hi ha un negoci, eh?
Per entendre molt com cadascú aprèn.
I el negoci està intentant entendre
quina és la teva dinàmica d'aprenentatge,
com a xaval que té 18 anys i es va graduar,
i proposar camins estudiantils personalitzats per a cadascú.
Això és interessant.
I a veure, el que passa és que és difícil de productitzar,
perquè cada persona és un món.
Però aquest servei de tutoratge...
A mi m'hauria anat bé amb 18 anys.
Jo crec que també un altre dels principals problemes que hi ha
és que has de decidir molt aviat que has d'anar a la uni.
No saps encara ni a què et dedicaràs, pràcticament.
Molta gent, si et fixes, apunta a una carrera,
després es canvien perquè s'adonen que no és allò que volien fer.
És bastant habitual canviar de carrera després del primer any.
No va ser el meu cas.
Jo no vaig tenir dubtes,
però és veritat que jo quasi no m'hi fico a la uni.
Jo vaig tenir una miqueta aquesta il·luminació.
Però és veritat que...
Imagina't que m'hagués donat el venazo i diria
que no volia fer informàtica i a finals de primer
em vaig i em fotú estudiar alguna altra carrera
que m'interessés més.
No ho sé, has de decidir molt aviat,
et lligues per massa temps
i encara porta aquest estigma social
que si has deixat la carrera és una creu que has de carregar tota la vida.
No saps exactament quins beneficis t'aportes.
Si hi ha el benefici que tothom et diu que és no tindràs un títol
amb el qual accediràs a llocs de treball més qualificats.
Cert.
Assumim que s'ha de pensar des de la bombolla tecnològica
i per la majoria de gent és interessant això.
I és suficientment fabulós, això és un.
Però per la gent que tenim clar que volem treballar en tecnologia,
això no ens aplica gaire.
Què ens dona accés a haver tret un títol?
Doncs accedir a estudiar a nivells més elevats.
No sé fins a quin punt,
accedir a un doctorat sense una carrera.
Em sembla que és molt complicat o potser no ho pots fer.
No pots donar, sense ser doctor,
no pots donar conferències a certs llocs, certs cercles,
ni publicar papers, històries aquestes.
O certs tipus de papers, o en quins tipus de publicacions pots...
O demanar subvencions per recerca i tal.
Et dona una sèrie d'avantatges, però...
Jo crec que amb 16 anys o així, quan has de decidir si vas a la uni o no
i quina carrera faràs,
no estàs pensant en el que faràs després d'un suposat màster i un doctorat.
O sigui, et queda literalment 15 anys més enllà.
Pràcticament, el que tu has viscut aleshores, torna-ho a viure
i aleshores pensa què faràs aleshores i com estarà el món.
Clar, com pots pensar si realment voldràs tenir aquest tipus d'avantatges
i el preu que comporta, jo crec que és molt complicat.
És un dels plomes que té la carrera.
Sí que potser m'ho plantejaria, i ara si hagués de tornar al 2004,
que és l'any que vaig començar la uni,
potser sí que el que hauria fet és dir que tinc la uni allà.
No, no ho sé, no ens enganyem.
Jo perquè tampoc sabia el tema de l'Erasmus, ho vaig descobrir.
Per mi sempre ho dic que és l'avantatge principal
o l'única cosa per la qual tornaria a fer la uni és l'Erasmus.
Però és veritat que igual,
i donant una miqueta més el benefici del dubte,
potser sí que tornaria a fer la carrera, però m'ho plantejaria tal
que la carrera no la faria en quatre anys, no en cinc,
i potser la faig en vuit o deu.
Si em surt una oportunitat de fer un projecte o una feina,
el faig.
Jo vaig anar treballant, vaig fer feines de tot.
Vaig treballar de cambrer, vaig anar a deixar hotels,
vaig treballar en construcció, vaig treballar soldant merdes,
vaig anar deixant bases de dades, vaig anar treballant negocis familiars.
Ho vaig fer una mica de tot.
També vaig començar a fer projectes de freelance
com a desenvolupador de pàgines web,
administrador de bases de dades, etc.
Aleshores, clar, però és veritat que
aquests projectes, moltes vegades no els agafava
perquè no me n'anava bé per la carrera.
I potser va ser un error.
Potser sí que hauria d'haver agafat aquests projectes
en detriment de no acabar la carrera en els anys que l'havia fet.
I si m'hagués sortit una oportunitat de fer
unes pràctiques superxules o un projecte d'allò de dir
que ha sigut mesos treballant en aquesta empresa i tal,
agafar-ho, pausar la carrera, agafar-ho, fer-ho,
després tornar a la carrera i disfrutar-ho,
perquè el que és el camí no el vaig disfrutar gaire.
Quan començo una cosa, em venen les ganes de...
Ja vull acabar-la.
No disfruto gaire el camí de les coses
i menys si sé que són quatre anys.
I com que no ho facis bé, se n'han cinc.
Dic, no puc perdre tant de temps.
Aleshores, el meu servei em diu que ho has de fer en quatre anys.
Facis com tu facis, ho has de fer en quatre anys
i et poses una pressió
i has d'eliminar moltes coses de la teva vida
perquè passar tots els exàmens a la primera
o a la segona, però que és suficient
perquè puguis recuperar i que no hagis de repetir un curs,
i ja està.
Aleshores, vaig haver de negligir moltes altres facetes de la meva vida,
com per exemple aquestes,
les de poder fer el meu tipus de projectes i tal.
I jo crec que no em va aportar...
O sigui, després, hi ha una retrospectiva,
haver tret la carrera en quatre anys versus cinc o sis o set
no m'ha aportat absolutament cap tipus de valor.
Podria haver acabat perfectament un any després,
o dos anys després o tres anys després
i no hauria passat absolutament res
perquè com que els llocs on vaig entrar a treballar
m'haurien fixat igual,
sí que hauria cobrat menys, però hauria entrat igual.
Però hi ha un cop a dins, hi ha progresses,
acabes la carrera o et canvies de fer-ho en un altre lloc
o hagués entrat més en startups o menys en un corporatiu,
ves a saber o m'hauria posat pel meu compte.
Per tant, aquí sí que no li veig el valor.
Avui en dia, sí que m'ho plantejaria com una cosa de...
Vaig a disfrutar-ho.
Vaig a fer molts anys que em complementi
el que estic fent, però mentre jo estic muntant alguna cosa,
estic fent pràctiques aquí, pràctiques allà,
estic ajudant a crear una empresa
o estic aprenent d'aquesta altra persona
o m'estic formant pel meu compte.
El concepte aquest de perdre un any,
és de les mentides més grans que s'ha fet creure
a la massa estudiantil.
Mentida absoluta, mentida.
És increïble, jo estava obsessionat, aterrit
pel fet de perdre un any
i després mires endarrere i és d'aquelles coses que dius
que és una estupidesa,
què més et donava a acabar-ho amb un, amb dos, amb tres o amb vuit?
I l'altra cosa és que jo no sé si tu, però...
Tu creus que hi ha algú que disfruti del camí o no?
Això existeix o no?
Perquè jo també soc d'aquells que li vol posar el xec
i a mi el camí a vegades voldria que m'importés,
però és que m'importa una merda, Àlex.
Altres tipus de persones, sí, però els que som igual tu i jo, no.
Saps? Però ja està.
És que no m'imagino un dimarts de febrer
sentat a l'aula de càlcul pensant
com estic disfrutant aquesta qüestió diferencial.
Aquest camí és increïble, saps?
No el veig, em costa molt posar-me en aquest estat mental.
No sé per quin motiu, llavors, jo estic com tu.
La carrera se'm va fer molt miserable
perquè se'm va eternitzar, se'm va fer molt llarga.
Perquè no tenia clar per què l'anava a acabar,
perquè la meva família pogués dir als veïns que el seu fill era enginyer,
simplement.
No tenia un incentiu molt clar per acabar-la
i tampoc sabria molt bé què passava a l'altra banda.
Llavors, això sempre em feia dubtar una mica.
Mirat en retrospectiva la carrera i el que han anat a conduir
tenen una cosa molt en comú, que és...
Al final, l'únic que es valora és que tinguis el títol,
però no en quant de temps te l'has tret.
Jo crec que la gent... Tu no saps disseny
si una persona s'ha tret el carnet al primer examen o al setè.
Pot haver-hi una correlació, però jo crec que quan porta 10 anys conduint
les persones conduixen exactament igual,
tinguin el carnet a la primera o a la dezena.
El que compta és el títol.
Sí que és veritat que, gràcies a la dezena,
trigues més a començar a conduir legalment,
per tant, tens menys hores de vol.
Llavors, la carrera exactament iguals i te la treus en 10 anys.
Tècnicament, abans no començaves a treballar,
aleshores, començaves a treballar amb 30 anys versus amb 20 i pocs,
i tenies menys hores de vol i actuaves això en detriment teu.
Però avui en dia això ja no és veritat,
perquè no hi ha ningú que pugui sustentar 10 anys de fer la carrera
i no tenir una feina.
Per tant, que acaba la gent començar a treballar
i començar a treballar durant la carrera,
i quan la tenen, ja està.
I al cap de 10 anys de treure's la carrera,
ningú va mirar, hòstia, te la vas treure en 10 anys.
Per tant, poso molt en dubte també
que la gran mentida aquesta...
Jo crec que sí, aquí hi ha un incentiu de la Unis,
la Unis sí que vol que tu entris i surtis ràpid.
Volen saber si vals o no vals,
perquè necessiten docents i penya de recerca,
per tant, volen que arribis ràpid a acabar-te la carrera
i intentar-te atrapar
perquè et converteixis en personal docent
o que facis el doctorat allà.
I per tant, et diuen, per fer el doctorat allà,
hauràs de donar classes
o t'has trobat fora,
perquè segurament deu tenir mètriques internes
que a la gent que estudia aquí
acaba la carrera amb tant de temps amb aquesta nota,
que segurament hi ha una mitjana,
i hi ha uns rankings d'universitats en mundial
que segurament van...
No sé per quines mètriques es condueixen,
però seria bastant lògic que miressin la mitjana dels estudiants
de les notes versus els anys que triguen
a treure's-ho, no ho sé,
alguns tipus d'indicadors qualitatius i quantitatius
que puguin fer aquest ranking d'universitats.
Jo em vaig treure el carnet a conduir,
però em vaig saltar un semàforo en vermell a l'examen
i em van aprovar.
És veritat, eh?
És molt bo.
T'hi juro.
En fi, al molepíc.