Ah, diu, digue-ho, el de la setmana passada.
No, que l'episodi de setmana passada que havíem de fer aplicacions i després els usos de
ChatGPT, aplicacions de productivitat i usos de ChatGPT, ens va passar una miqueta com els llibres i els podcasts.
Anàvem a fer un episodi i n'hem hagut de fer dos, perquè clar,
aquí ens enrotllem, comença a sortir que si...
Tio, l'avantatge competitiu d'aquesta aplicació que estàs fent servir,
no era l'episodi per parlar d'això, l'episodi era per fer recomanacions.
I al final ens anem per les branques i mira, doncs acabem fet només una de les dues coses i va passar el mateix.
Vam recomanar les aplicacions,
però ens vam quedar a les portes de fer els casos d'ús de ChatGPT, que trobem útils
o que hem incorporat amb els últims mesos,
perquè ja havíem fet algun episodi, i Tomàrc, havies comentat molt bé el tema de l'aplicació
nativa de ChatGPT que t'ajuda a posar la caixeta d'input al Mac de manera nativa
i que li tires qualsevol cosa. Quan dius que tires qualsevol cosa, per exemple, què li tires?
Bon punt. A veure, abans t'he cobrat de començar a tirar-li coses.
Per què utilitzo aquesta aplicació? Abans jo feia servir Raycast perquè em anava molt bé, útil.
I torno a la idea aquesta d'abans de on està la frontera de les teves necessitats
versus com es mou l'aplicació i com et va atrapant a poc a poc.
És el que tu dius. Necessites alguna cosa?
Potser et passava a tu amb Anything. Necessites alguna cosa que sigui omnipresent,
que ho tinguis superamà. I llavors quin problema hi havia?
Abans ChatGPT jo ho feia servir poc perquè era allò d'anar al navegador,
llavors sí que em vaig posar una adreçera de teclat i obria directament el navegador amb la pàgina,
però hi ha fricció, fricció, fricció i són vagos, són molt vagos per naturalesa.
Doncs costa.
Llavors OpenAI fa tres mesos o així, potser menys,
va treure l'aplicació nativa per Mac i bueno, a mi això no és que m'hagi canviat la vida,
però sí que és veritat que el fet de tenir-ho a mà, totes aquelles vegades que deies
ara ho faria servir, però em fa una mandra obrir la pestanya del navegador i allà,
que aquests casos ja s'han incorporat.
Llavors què passa?
Doncs que ja tinc com... És que atenció, atenció, crec que la combinació interessant aquí és la següent.
La combinació interessant és Snippets més aquesta aplicació.
Per què? Perquè hi ha moltes coses que tu ja d'entrada les vols fer amb repetició.
És a dir, jo el que voldria tenir és una conversa amb ChatGPT sempre per traduir,
jo què sé, textos de l'anglès a l'espanyol, per dir algo.
Tu imagina, obrir una conversa per fer això, ostres,
potser fa mandreta, perquè has d'anar allà,
anar a buscar la conversa que era, perquè no les pots pinejar, llavors sonar ficart...
Però clar, aquest seria com el cas dos ideal, aquí tens una conversa on jo et tiro una cosa
i tu em tornes una traducció, per exemple.
Quina és la segona millor alternativa?
La segona millor alternativa és crear-te un Snippet, tu imagina't,
exclamació bandera d'Espanya, per dir algo.
I quan hi ha això, això et converteix el text en un
ara et passaré textos amb espanyol o amb anglès, sisplau, vull que me'ls
tradueixis amb anglès i només em piquis la traducció i no em fotis,
que espero que això t'agradi molt.
Llavors, la combinació d'aquestes coses que tu repeteixes, és a dir Snippets,
amb Pastebot, per exemple, o qui faci servir TextExpander o whatever,
amb tenir l'aplicació de ChatGPT omnipresent i quan omnipresent,
vull dir, jo tinc Option, Espai i m'obre la d'això en allà.
Doncs és una bona alternativa, perquè el que fa és que t'evita,
que tinguis que anar en allà a obrir cada vegada la conversa de turno per buscar-la o
explicar-li alternativament el que has de fer cada vegada.
Quan ja l'hi has explicat 33 cops, perquè és un cas d'ús que tens
superrepetit, d'alguna manera t'anticipes el concepte.
Aquesta és una que et canvia una mica la vida.
Quina és la següent? La següent és la...
Ara ja, fins i tot, els textos en català
tinguen el de...
Mira, això sé que està bé,
però mira si hi ha alguna cosa que es pugui polir.
Llavors, el que fa és que no canvia l'esperit del que vas a dir,
perquè a vegades, si li dius, escolta, millora amb aquest text,
la millora és que li dones una patata i et torna una ceba.
Llavors, no, no vull això.
El que he escrit ja està bé.
El que necessito és que si veus que hi ha un article que es pot millorar
o una proposició que és incorrecta, sisplau, canvia amb això.
I aquest podria ser exclamació o arroba, arroba,
hi ha mil maneres d'invocar els snippets i posa-li un diamant per dir alguna cosa.
O una llima, el que vulguis.
Llavors, això és el de millora.
Llavors, això ja li dona el context de dir, escolta,
aquest text ja és prou bo, ara l'únic que necessito
és que me l'ajustis una mica i que me'l milloris.
Aquest és un molt bon cas d'ús.
Jo això ho recomano molt la combinació d'un i l'altre,
però de la mateixa manera que tu, abans,
doncs jo què sé, cercaven Perplexity, per exemple.
Cercaven Perplexity està bé,
però et dónes compte de que...
I és aquell meme de...
Tio, què et penses que tu fas?
Què es pensa la teva mare que fas?
Què es pensa en els teus amics que fas? A veure.
O sigui, tu et penses que sempre
recerques recerca avançada del més al nivell
per descobrir la següent aleació de titani.
I en realitat l'únic que vols saber és el que tu dius,
és què ha fet Espanya en el Mundial.
Perdó, el que tu deies perquè ho vas dir la setmana passada.
I, clar, què passa?
Cerca Perplexity per preguntar-li això
o per saber quin actor surt a Inglourious Basterds.
Per saber això, Perplexity no cal.
Hi ha una cosa que es diu Google que està molt bé i està inventat.
Llavors, aquesta dualitat, jo crec que és el sweet spot.
Llavors, ara vindrà gent i em dirà
que això ja passa, que són els AI summaries aquests
que si vas a Google t'ho poses.
Primer, que això no està disponible a Espanya,
ho pots dir, serem una VPN.
Gràcies, també ho sabem.
I, dos, que...
És que no em ve de gust fer servir la intel·ligència artificial de Google.
No m'agrada. Li vull donar l'oportunitat a l'Appstart.
I res, això que Perplexity està molt bé, sí,
però està bé només per aquelles coses complexes que vols saber.
És a dir, escolta, em pots fer, sisplau,
un anàlisi comparatiu de totes les aplicacions
de clipboard managers i dir-me quines features tenen
i quant val cada una i quina me de descarregar?
I jo, o sigui, vai i t'ho fa.
Fantàstic, perquè sobretot et cita les fonts i està molt bé.
Funciona molt bé.
Però la realitat és que en les teves cerces,
en el dia, si comences a mirar-les, poses en una llista
i veu que estàs cercant, en la majoria de vegades,
estàs cercant com es fa el gazpatxo de tomàquet.
Vull dir, no és el més correcte per posar Perplexity, penso.
Val, molts punts aquí, tio.
Realment superinteressant el concepte de poder passar
els snippets aquests com a contexte.
M'agrada molt.
Jo ho faria servir si no fos perquè jo he invertit moltes hores
en configurar-me Raycast i en fer els plugins de Raycast.
De fet, m'he desenvolupat algun plugin de Raycast
que si ara ho hagués de configurar des de zero,
si jo ara hagués nascut o hagués començat a utilitzar un ordinador ara
i volgués exactament el mateix,
ja no invertiria en configurar-me Raycast.
I segurament ja només tiraria de ChatGPT
perquè aquestes coses que us tuia les pot fer totes.
Hi ha una cosa que no pot fer ChatGPT per la qual encara necessito Raycast,
que és que amb Raycast pots configurar-te
que interactui amb altres aplicacions del portàtil.
Aleshores, per manipular-me, l'aplicació de To Do,
l'aplicació de Time Tracking,
fer coses amb els actius locals del Mac i tot això,
doncs què ho puc fer per Raycast?
Els meus snippets i els meus plugins i tot això.
Fantàstic, però és veritat que abans tirava molt més
de la intel·ligència artificial de Raycast
per fer-li preguntes i hi ha absolutament ni una.
Ara només faig això que diu, si el que dius tu
he de traduir millor en català, doncs sí que ho faig allà,
perquè com que ja va amb el portapapeles,
doncs ja va bé, perquè a més,
tu li fas com encà o el que sigui,
i tu copia el lloc on tu vols
i no hi estalvies una sèrie de clics.
Però amb OpenAI, clar, ChatGPT, perdó,
des que van aparèixer els que et pots crear els teus GPTs,
doncs la veritat és que la majoria de casos d'ús
de Raycast m'han desaparegut i els he passat allà.
En aquest sentit, superbé
i molt útil el que comentes.
Si vols et puc dir jo uns quants dels casos d'ús que faig servir,
perquè és com pràcticament t'estàs creant una aplicació específica
i el que dius tu, he d'anar a buscar la conversa que allò...
Bueno, en realitat, si tu t'ho has creat...
Abans, l'acostament que hi havia
era el que tu havies de tenir, sempre comentava jo,
has de tenir un fil en el que tu li vas tirant allà,
doncs, hòstia, et passo un text i tu aquest text,
doncs em fas el resum en tres línies perquè és el resum del bloc.
I llavors li passes l'entrada del bloc i et fa el resum.
I això tenies una conversa infinita o anar fent aquest tipus de coses.
Això des de fa no sé quants mesos ja que van sortir
els custom gpt, que tu pots crear els teus gpt,
que són bàsicament com uns plugins,
que tens una finestreta partida en dos,
que a part d'esquerra tens com l'entrenament
o les instruccions que tu li vols donar per crear-lo
i a la dreta és com interactues amb ell.
És a dir, vaig a posar un exemple que tinc jo creat,
que és bàsicament el de... et passo una entrada de bloc
i tu... O sigui, del bloc de MarsBased, per exemple,
i tu m'has de donar... Perdó, però tornar a començar.
Vull fer una entrada de bloc, jo et diré idees d'entrades de bloc
i tu m'has de donar el títol,
el resum executiu, la URL, no el que se'n diu el slug,
la URL aquesta optimitzada per SEO,
els tags, el contingut d'entrada de bloc,
la imatge del bloc,
un parell de tuits per social media
i tres o quatre coses més que necessito
per... O sigui, la descripció de l'alt també de la imatge,
les quatre o cinc coses més que necessito per jo donar-ho d'alta
al bloc de MarsBased. Després, el bloc aquell
s'ha de transformar i l'he de dedicar i no sé què,
però almenys estructura, la tinc feta, o sigui, tinc una idea,
doncs ja em va bé, no? L'últim que vam fer va ser el de...
Hem d'anunciar que som partners de Shopify. Bueno, no és un bloc
que requereixi molt de la meva intervenció, però sí que és veritat
que dius... Escriu-me'l tot i jo modificaré un 30%,
i aquest 30% és on jo posaré, doncs, que així les anècdotes,
posaré el estil una miqueta més tipus nostre
i tot això i ja està. Però, clar, m'ha donat tota la feina
feta de no haver de pensar en els tags que he de posar,
l'URL, la descripció de la imatge,
el resum executiu, el no sé què,
ja està, tio, et fa tota la feina feta. Generalment,
el concepte que vull explicar jo és que és que...
Coses que tu, temps infinit, no sabries
o podries fer, no és bona idea fer-les amb ChatGPT.
Per tant, totes aquelles coses que són farragoses, que són mecàniques,
que són, inclús si tu vols de baix nivell, però que s'han de fer
i que s'ha de fer de manera repetida, com aquesta,
és una bona idea per fer-ho. Dones molt menys espai
a les al·lucinacions. Un altre exemple
que et vaig servir jo molt, que és el de...
El reporting als clients. Tenim...
Jo gestiono un projecte, el que cada dilluns he de fer un report
amb totes les tasques que ha fet l'equip i la distribució per hores,
el tipus de tasca, estatus, no sé què.
L'equip té un template, té un arxiu de Google Docs
que l'han d'omplir i què passa?
Que moltes vegades, doncs,
s'ha oblidat de posar la negreta en aquesta secció
on això va en negreta o no han fet servir exactament
el tipus de lletra que tocava o han deixat més espais en blanc
aquí dels que tocaven. El format sempre està malament.
Sempre està malament i dona mala impressió.
I aleshores, jo m'he creat un que és...
Jo escriu el document tal qual me l'ha deixat l'equip
i tu m'has de corregir això.
O sigui, assegura't que les etiquetes estan sempre en negreta.
Que quan hi ha el compteig de hores,
si posa 3H, sempre posa un punt després de la HAC.
Fer correccions d'aquestes.
Els títols sempre han d'anar... Com que és en Markdown,
els títols han d'anar amb el nivell 1 de Markdown,
el títol de la tasca. Després totes les altres coses van així a xar.
I això ho obre. Totes aquestes coses ja em fa...
Em dona el format net. Però no només això.
Aquí veu una miqueta la màgia. També hi ha parts que són variables
del document. És a dir, per exemple,
al final tenim un recount que és... Compte amb el número d'hores
de cada tipus de tasca, perquè van per roles,
les tasques de desenvolupadors, project manager, teclit
i frontend. Doncs compta-m'ho tu
perquè no ho hagi de fer jo manualment. I ho escrius al resum
que és el context d'hores. I per aquest tipus de coses
em dona el report net, pulit, endreçat
i amb el context d'hores perfecte. O sigui,
és meravellós fer això. Abans,
per dir, a una hora, fent totes les sumes,
tornant-hi el... Ostres, espera, que aquí t'has oblidat tota la cosa.
Merda, el tipus de text que has posat,
de font que has fet servir aquí no és exactament el mateix.
Bueno, corregint aquestes petites coses, per dir, a una hora o dues al dia,
fent aquests collons de report, ara ja no, ara és instantani.
Per mi és meravellós. És un altre tipus
de tasca que ho passes per allà i t'ho dona
exactament tal i com vols. I com més acotat és,
com que no és una tasca creativa d'aquelles,
no li dones espai a que hi hagi al·lucinacions. I, per tant,
redueixes molt el número d'errors.
Per tant, jo trobo això mega útil. O sigui, que no ho estigui fent servir,
que comenci avui. Aquest punt és bo, eh, el de reduir
o minimitzar l'espai de les al·lucinacions,
perquè et pot fer una mica de mal. Però sí que és cert que si limites molt
el context i l'entrada és molt clara... Bueno, ho parlàvem en l'episodi d'Apple
de fa unes setmanes, que ho han implementat només
en aquells llocs on l'espai a l'al·lucinació és nul.
Utilitzen aquesta tècnica, que ara no recordo exactament què signifiquen
les inicials que es diu RAC, RHG, que el que fa
és que simplement li injecta aquestes instruccions
per donar-li aquest context sobre el qual ha de treballar.
Si és difícil, em diran que no tinc ni puta idea del que parlo,
en realitat sí que tinc, però no en tinc gaire.
Llavors... Sí, vull dir, en tinc la suficient com per ser perillós.
Jo crec que aquí tens un bon punt
i és que he fet una mica de recerca als meus amics no tecnològics
sobre si realment li estan donant ús o no, perquè
sempre hi ha aquesta idea que s'atrepeten només
als nens per fer els deures i que per això els daus i els maus
sempre cauen a l'estiu, perquè els nens
no ho fan servir per fer els deures i per fer els examens
i aquestes coses, i que és un gran cas d'ús que l'és,
realment, per fer els treballs del col·le.
I realment veig que la gran massa poblacional
no molt tecnològica
no l'utilitza gaire, o no és que no l'utilitzi gaire,
sinó que no li troba el cas d'ús pels quals això pot ser útil per ells.
Llavors jo veig que aquí,
aquesta tecnologia, a part de les mil coses
que ara obviarem i no entrarem a tocar, sinó que estem parlant
més d'un tema de productivitat personal, penso que ve
per dues bandes, o sigui, ve com per les vitamines de la teva feina
i directament pels substitutors.
Els substitutors per mi són més fàcils d'entendre. És a dir, per exemple,
si tu abans havies de redactar un contracte de lloguer,
el que feies era trucar a un abogat. A dia d'avui,
si fos jo, li demanaria un amb les clausures que jo vull
i me'n redactaria de collons. És a dir, per tasques
de manera molt mecàniques, sobre els quals hi ha molta
literatura, crec que és una bona, almenys, primera
iteració sempre i quan, com tu dius, tinguis molt contingut editorial,
és a dir, tu vagis allà i facis editor i ho llegeixis,
que ningú entrégi un contracte de lloguer
passat per ChatGPT sense abans haver-lo llegit, perquè potser et diu alguna
barbaritat. O, per exemple, tot el tema de la jurisprudència,
per a legals, em sembla que es diuen, crec, és aquesta gent
que el que fa és que llegeix 70.000 casos per veure si poden
trobar una cosa semblant. A veure, jo, dia d'avui, no m'agradaria
tenir aquesta feina, bàsicament perquè hi ha una eina a la qual
jo li escric quantes vegades això ha passat i va,
m'ho troba i em fa el cas pel qual puc guanyar aquell judici
o aquest litigi que tinc allà davant. Llavors, en aquest cas,
per mi això és un substitutor claríssim. És a dir, tasques que abans
requerien d'una ajuda externa molt especialitzada,
a dia d'avui, bueno, algo que
pot estar prou bé, a nivell acceptable, que no et donaries ni compte
que ho ha fet d'una nit de l'intervenció artificial, funciona.
I després, la segona, és aquest de les vitamines.
A mi em sembla molt curiós d'aquesta tecnologia, és que
funcioni bé tant per programar
que al final és una feina molt determinística, com per
parlar, és a dir, fer coses conversacionals,
que és la cosa menys determinística del món. Això és una cosa
que m'explota al cap, però sempre penso que té bastant sentit,
perquè al final són casos durs que, per exemple,
la programació té un QA molt fàcil,
que és que funciona o no funciona, és a dir, el test passa o no passa.
Acaba sent molt determinístic. Allà, al·lucinacions
en tindràs poques, però, en canvi, a la part conversacional,
tens aquesta part més creativa de dir, escolta, és que com que tampoc
hi ha una resposta correcta, tot funciona bastant bé.
És a dir, a diferència del codi, quan tu li demanes que t'escrigui
una idea per fer tres blog posts,
no hi ha una resposta correcta per això. És a dir, això ho farà 50.000
i sortirà 50.000 vegades diferents. Té bastant sentit que funcioni bé
les dues coses, un per ser molt determinístic i l'altre per no tenir una resposta correcta.
Amb una banda, el tema de les vitamines. Això què està fent?
Per exemple, està ajudant a certes feines, per exemple,
als programadors, i és una cosa que tenim molt a prop, a validar,
millorar o treballar al seu costadet amb el seu codi.
És a dir, fer aquesta idea de copilot. I, per altra banda,
està donant
poders a una força laboral
que treballa molt en l'espai digital que abans no tenia.
I és el nostre cas, per exemple. A dia d'avui, puc fer coses
i és una cosa que no ens compta, perquè el canvi és tan gradual
que no recordes què eres capaç de fer fa dos anys.
Però a dia d'avui, jo em dono compte que puc fer coses
que fa dos anys segurament no podia.
I tinc la capacitat d'automatitzar moltes altres
que em donen temps per ser més productius en altres.
I, al final, això és la productivitat. És oblidar tasques pel fet
que puguis començar a expandir la teva capacitat productiva
en altres terrenys. I aquest punt em sembla interessant.
Jo crec que si alguna cosa m'ha donat,
és aquesta idea d'ha expandit el meu rang de possibilitats.
Noto realment que és una rentadora
que m'ha tret hores d'anar al riu a rentar la roba
i ara, no sé, les puc emplear
per fer una altra cosa. I com que generalment
fa molta gràcia aquesta idea de dir que és clar,
i treballarem menys... No, en realitat no treballarem menys.
El que farem és agafar aquelles hores i farem una altra cosa,
però treballar menys no. Exacte. Jo crec que la gent a dia d'avui
té rentadores i treballa més. I potser el que fa
és que fa menys coses. És aquella idea d'abans...
Hi ha un gràfic que és molt interessant de quin percentatge de població
necessitava el món per produir tot el que consumia de menjar.
Quina massa poblacional estava destinada al sector primari
per donar de menjar a la població. És una gràfica que comença
amb altíssims percents, és a dir, gran majoria
per cent, i baixa, baixa, baixa, fa això que faig fins a dia d'avui,
que em sembla que als Estats Units ni el 2% de la població es dedica
a donar de menjar a la resta. Llavors, aquesta és la mateixa idea.
No és que els altres estiguin a la platja. Ara, els altres
són esclaus d'altres sectors. No és màgia. Fem més amb el mateix,
no fem el mateix amb menys. Bueno, aquest és el tema
que té molt alt parallelisme,
que a mesura que vas guanyant més diners a la vida,
en realitat et costa més estalviar, perquè, clar,
acabes comprant més coses que no només tenen el cost
inicial, sinó que tenen també un manteniment més car.
A menys que t'hi habituïs o que sàpigues com conviuen
amb això, si la gent que va pujant de sous, generalment, va més
palada de pasta, perquè, clar, es pensen que ara que tinc més poder
aquí, si diu, puc comprar més coses, però no pensen tant
en les conseqüències que això porta. I, per tant, hosti,
compro un cotxe millor, però clar, aquest cotxe millor, doncs, probablement,
quan s'espatlla alguna cosa et costarà el triple,
la benzina és molt més cara perquè consumeix molta més benzina,
etcètera, etcètera, i al final els costos derivats
et fugen també d'una manera proporcional o, bueno,
directament proporcional, i el que fa és que no...
Si tu pensaves que et diries més pasta, et sobraria més,
i no, en realitat no, potser tant sobra menys, perquè tens
un temps d'adaptació.
No t'adaptes a tot això i dius, hosti, realment, no m'esperava
que els costos posessin tant, i fins que no estigués controlat,
no treballo en ells, doncs no puc començar a optimitzar el meu benefici.
Similarment, hi ha el tuit aquest que es va fer com molt viral
de la Joanna Maciejewska,
que és una... una... una escriptora
que es va fer molt famós perquè el tuit diu,
quin és el problema de donar-li tanta bola a les coses
d'intel·ligència artificial? Diu que estem anant a la direcció equivocada.
Diu, jo vull la intel·ligència artificial que faci
la meva abogada i que em renti els plats,
de manera que jo pugui concentrar-me en crear art
i escriure. No vull que la meva intel·ligència artificial
faci art i la meva escriptura perquè jo pugui fer l'abogada
i rentar els plats. O sigui, i té raó,
en realitat està passant això. Crec que ens hem focalitzat molt,
o la gent s'ha focalitzat molt en el hype de la primera fase
intel·ligència artificial, que és com, oh, mira que bé, tio,
Midjourney, me'n recordo, quan ho estàvem flipant, amb Midjourney
i Stable Diffusion, i tot això que és com un, hòstia, mira, podem crear
totes aquestes imatges i també una barar, i agafes això
i et pots veure tu com seràs quan siguis iaio. I aquestes merdes
que en realitat tenen molt poc ús diari.
O sigui, mira, jo perquè escric un bloc
i faig art i intel·ligència artificial per això, però és
un percentatge ridícul de la feina que faig
en el dia a dia. I tu fas les caràtules de l'episodi
de Foc a Terra, no sé si fa servir una cosa més d'imatges,
però en el cas de la feina, no ho sé. I això és un percentatge
molt poc. La part de creació d'art
amb intel·ligència artificial, no sé tu,
però la meva és despreciable.
El que sí que estic veient, que ara ha passat aquesta fase inicial
de sobreexpectació
i de sobrevaloració d'aquesta tecnologia, és que
al retorn estan les petites coses, estan al micro.
Jo estic veient també que a nivell de feina, en els projectes
artificials, en el micro, és a dir,
automatitzar petites tasques,
en delegar responsabilitats, en eficientar processos,
en delegar, en general,
i que tu puguis focalitzar-te més en altres coses
de més alt nivell, aquí és on està portant
un valor claríssim. Focalitzant-nos en el micro, estem
fent que amb un e-commerce, aquesta funcionalitat
que abans la faries manualment, ara a mi
la transformes una miqueta i pum, 35% més de conversió.
És una passada. En canvi,
la intel·ligència artificial no ha agafat tot el e-commerce i gestiona
l'e-commerce, i per tant li ha atret la feina a tot l'equip.
O et porta una botiga. No. Això ni està passant, ni passarà
en els propers mesos ni en els propers anys.
Però sí que, realment, el retorn aquest, jo crec
que estem més fent l'equivalent
de l'abogada i els rentals plans
a nivell laboral, si tu has aconseguit fer això,
podràs focalitzar-te més en la part creativa.
Jo ho estic veient. Jo et dic, perquè
és molt bon punt el que dius abans, la gent
que no està tan ficada en el nostre sector,
no ho fa servir tant. Clar, perquè tu i jo estem enclats
a un ordinador 8 hores al dia, i per tant, ChatGPT
doncs invoces l'aplicació i li
escups la merda que tu vols. O obres la pestanya
i vinga. O l'aplicació de mòbil. No tenim molt més hàbit a fer servir
aquest tipus de tecnologies o tenim molta més tendència
a recolzar-nos o complementar les nostres deficiencies
amb alguna cosa que ens amplifiqui. En aquest cas, la intel·ligència artificial.
Jo ho veig que estic fent servir molt
la IA per a aquelles coses on jo em solien callar molt.
Que és, per exemple, quin problema tinc jo?
A mi, per exemple, en les tasques creatives, jo tinc molt
el síndrome d'El lienzón blanco, que és allò de dir
que s'escriu en un post del bloc. O de què
el faig? Ni idea. O tinc la idea, però com
l'estructuro? Ni idea. Dic, no, espera, dóna'm
tres o quatre propostes de com estructuraries
un post de bloc
per a l'empresa dient com m'estructuro jo els dies.
O com la intel·ligència artificial m'ha amplificat com a CEO.
I jo veig d'aquestes i selecciono.
Igual aquí estic exercint
un contracte, una concessió, un trade-off,
que és el de no estic exercitant la part del cervell
que em forçaria a querer pensar en l'estructura
del contingut. Però, d'altra banda, em permet
ser més àgil, em permet focalitzar-me en les parts, o sigui,
no gastar energia en aquesta part i si gastar-la en la de
va bé, està molt bé això, m'has donat la estructura, ara vaig escriure el post
i l'he escrit tot. O és que cal el 95%, o el 80%,
el que sigui, però queda molt millor que si l'hagués fet
perdent una hora pensant en l'estructura, escrivint-lo,
esborrant, provant una altra estructura, tornant a esborrar,
o sigui, em permet eliminar totes aquestes iteracions.
La part mecànica, la part de baix valor, i llavors jo em fico a la part
de alt valor. Per tant, jo sí que considero
que m'he amplificat molt.
T'explico, ara estic construint un document
per l'empresa que no havia fet mai.
No tinc ni idea com va. Estem fent de vegades documents
per temes d'homologació, o documents que ens fan falta
per riscos laborals o coses d'aquestes, que dius, hòstia,
amb temps infinit el faria. Doncs, vale,
puc contractar algú que ho faci? Sí, però segurament,
farà servir intel·ligència artificial o, dos, em tirarà un template que està
desactualitzat, o, tres, també trigarà molt, no ho tindré
en el moment que ho necessito, i ja no em va bé.
Veig que aquestes coses de tan de baix valor, ja crec que les podem fer
servir així. I dic, vale, em dono una estructura,
creo, pum, tasca feta, una hora,
versus haver d'esperar, coordinar-me amb algú altre, fer la recerca,
hòstia, i moltes vegades aquest és el document
que exactament necessites, no?
Jo no faré servir mai, o de moment,
la ia per treure'm la feina en el document
més important de la meva vida. Jo què sé, hòstia, ha de fer
contracte d'imaginat, contracte de venda d'empresa, no crec
que fes servir la ia, però documents que són
del dia a dia, saps? Que dic, hòstia, tu i jo ara hem de fer
un... Mira, imagina't que ara fem un acord amb RCC, que és
de Revenue Share, perquè jo us porto una sèrie
de podcast o un podcast network,
doncs mira, fem un programa d'afiliació.
Segur que hi ha templates a internet, però anem a fer un nostre, no?
Doncs vinga, donem el meu template d'això, pum, te l'envio, tu el revisa està bé
fet, i el tenim signat en cinc minuts, no? Jo crec que
aquí és on jo sí que estic tirant de ia moltes vegades
i estic ara, podria llegir tots els files que dic,
tots els custom GPT que tinc, i la veritat és que
la majoria, per no dir tots ells,
m'han ajudat a fer el...
el primer vint per cent d'una tasca d'una manera immediata
sense que jo em hagi de perdre el temps en recerca o
pèrdua de motivació o bloquejar, esperar que algú em doni una
resposta, saps? Jo crec que ja només per això
ja m'està portant molt valor. I per tant, havent construït aquest hàbit,
si em vaig forçar durant tres mesos
a fer servir una hora al dia
per qualsevol cosa, com que ja m'he construït l'hàbit, ja sí que tinc
aquest hàbit que, hòstia, avui quines tasques he de fer després d'això?
Avui perquè he de gravar podcasts i poques coses que apliquin, no?
Però bueno, sí que he d'enviar un contingut,
unes coses als advocats, he de...
he de fer alguna sèrie de documents, barra i emails
que dic, sí, tiraré molt d'ahir, la primera
sèrie de documents, la farem això i després la revisaré.
Això m'ha entrenat també, d'alguna manera,
si m'ha ajudat, i aquí crec que és una altra cosa
de valor, què dic? Perquè estic fent servir la IA,
estic prenent millors decisions i estic donant millors instruccions
quan delegueu tasques també a persones humanes, perquè
tu saps que si a ChatGPT li dones un prompt de merda, et donaran una resposta
generalment de merda. Pot ser que et doni el que tu vols, però
ja has de tenir molta potra, com més refines la teva entrada
d'instruccions, millor és la resposta.
Doncs perquè he creat l'hàbit d'allà anar a detallar força
les instruccions que dono a una intel·ligència artificial,
quan delegueu alguna persona, també
ho he refinat molt més i soc molt més específic.
I dic, hòstia, abans realment donava instruccions massa vagues,
instruccions molt genèriques o molt de merda, no?
I és normal que la gent després em vingués amb 50 preguntes i teníem
tot aquest estirallarronsa de...
Escolta, i això, com volia això? Quan dius que ha,
en realitat què vols dir, no? I ara veig que hi ha
molta menys iteració en
les entregues de les tasques que he delegat, perquè
veig més el valor d'invertir 15
segons més en escriure més detalladament
la tasca que vull delegar
i el retorn és multiplicat per 5
o per 10 del valor.
M'ha fet molta gràcia aquesta última, perquè
jo també m'he adonat que aquesta tecnologia és molt humana,
perquè al final és un producte que està molt humanitzat,
perquè és que literalment parles amb ell. I realment veus
que hi ha algú a l'altra banda, t'imagines que hi ha algú a l'altra banda.
I una de les coses que m'he forçat molt a fer últimament
és el de que jo mirava les coses que li demanava i sempre...
És com que començava la frase amb una pregunta,
és de rotllo. Escolta, em podries fer...
una imatge per no sé quantos... I tu penses...
Clar que podria. No li diguis si podria, digue-li que creï una imatge.
M'he forçat molt a no ser políticament correcte,
que no estàs parlant amb ningú. Tu el que vols és ser el més clar possible.
I dient-li amb condicional si podria creure una imatge,
li obres la porta a que et digui que no.
Si li dius que no... La instrucció ha de ser clara,
cordita i al pie. Ha de ser crea aquesta imatge
o desenvolupa aquesta tasca. Però no sé per què,
potser per a un tema d'educació o de respecte.
He de dir que no li parlo així a la gent.
A la gent no li dic que fes-me això. No.
Podríem fer això o sempre intentes com en aquest condicional
més inclusiu. I dius...
Però per què li dic això? Tots o què?
Això m'hi he trobat moltes vegades. I una bona pràctica
és aquesta d'acostumar-se a donar instruccions molt més directes.
Com menys portes, li obris de possibilitats millor.
No li donis un condicional de si pot fer una cosa.
Evidentment que ho faràs, d'aquí per això.
No li preguntes a la torradora. Sí, li ve de gust fer-te la torrada.
No, simplement tires la palanca baix i saps que he sortit aturrat.
I ja està. Això és exactament el mateix.
I també ha sigut molt bo el punt aquest de...
Aquest concepte de... Ens està fent més tontos.
I és un molt bon punt aquest. Perquè...
Per mi això no és més que un canvi dependent
d'una tendència que ja venia des de...
Possiblement et diria des de la calculadora. Sí, i tant.
O sigui, Casio i Texas Instruments van fer molt mal.
Jo sempre penso en el GPS, però la calculadora és clau.
Ara, per sumar 12 i 20, faig servir la calculadora.
Perds una elasticitat mental dels collons.
Clar, clar. Si et vols ficar molt conspiranoic
i dius que aquí hi ha una conspiranoia
que és la rebel·lió de les màquines, tot comença amb la calculadora.
O sigui, realment t'està donant com...
una eina perquè ja comencis a no pensar en alguna cosa.
I, a poc a poc, gradualment, sense que et donis compte,
et va convertint una mica més estúpid. Comences amb la calculadora
i ja no fas les sumes, després ve l'agenda electrònica,
ja no es recorden els telèfons. Després, petites coses,
com la rentadora, ja t'has d'oblidar com rentar la roba,
el rentaplats, ja no saps refrigar les coses, perquè tens una nevera,
ja no has de buscar el gel o no sé quantos. Aquest tipus de coses.
Ens ha tornat com aquelles coses que caminen pel nau de Wall-E.
Aquella gent sense braços i que estan mig tuertos,
que estan acomodats amb una piñacola mirant la televisió.
Llavors, el punt és el de...
Clar, és que si ara
aquesta teroteoria conspiranoia la porta a l'últim extrem
i diuen que ara anem a matar els humans, l'únic que han de fer
és apagar les llums. Ara apaguen les llums, s'acabarà l'electricitat.
Aquí no hi ha Déu que sàpiga plantar un tomàquet.
És acabat, estem morts.
Una ciutat podria ser un camp recreatiu de tiro
de la intel·ligència artificial. Agafen una ciutat i apaguen les llums
i ja està, 50.000 cadàvers en les properes tres hores.
No podries fer absolutament res. Jo no sabria fer res.
Hi ha un llibre que m'encanta. Com es diu?
Em sap que es diu Denolet, jo no recordo.
Tinc la portada en el cap, que és aquella portada blanca,
com una espècie d'aquella extintora trencada amb un edastrol.
És com reconstruir la societat en cas que s'acabés la...
Més ben dit, no. El llibre està més
focalitzat en... No sé si ets familiar amb el Mecanoscrit del segon origen.
I tant, Manuel de Pedrolo. Perfecte.
Bàsicament, la idea és aquesta. Com podríem tornar a recrear la societat
si ens trobéssim al món tal com està, però tot parat.
És un concepte interessant, perquè t'explica coses
que no se m'hauria ocorregut mai com fer això i com tenir aigua sanititzada.
Fem-la com una idea que la tecnologia ens ha fet que no hi pensem gaire,
però realment és extremadament important,
perquè ens ha convertit en autèntics inútils. No sabem fer res.
Quan adoptes una eina, és veritat que...
Bueno, el que sempre diem, hi ha unes concessions.
En aquest cas, la calculadora et permet
amplificar les teves capacitats temàtiques.
Mentalment, no faries arrels quadrades, ni exponents,
ni logaritmes, ni sinos i cosinos,
però sol venir amb el cost
de la comoditat de pensar que ara deixaré de fer...
O sigui, que la faré servir inclús per les coses que podria fer servir mentalment.
I aquí perds aquesta plasticitat mental.
És a dir, si probablement l'ús correcte a una calculadora
seria fer-lo servir per les coses que no puguis fer
amb les teves capacitats. El que diem...
La frase que he dit abans, sense haver-ho pensat,
però crec que aplica aquí també.
No faci servir una calculadora per allò que amb temps infinit
podries fer servir unes teves capacitats.
Jo no sé si podria fer l'arcoceno de tal cosa amb temps infinit.
Potser sí, però no té sentit fer-ho.
Has de plantar el límit a algun lloc.
Si les divisions... Bé, jo què sé, no m'estaria
dues hores fent una divisió de dotze xifres.
No, no té sentit. Però sumar-se restes,
multiplicacions i clors de divisions senzilles,
intenta fer-les amb el cap primer.
Si perds més de deu segons, això sí que fa servir la calculadora.
Però allò automàticament d'agafar el mòbil i obrir la calculadora
per fer 60 entre 4 quan estàs a un sopar amb uns amics,
donant-hi unes birres... No, tio, no facis servir 60 entre 4.
Vull dir, només una cosa que...
No vull ser una capacitista, però la majoria de gent pot fer mentalment.
O una suma senzilla, tio, hòstia,
12 i 13. No, tio, espera, pensa, dedica-hi deu segons.
Més que res perquè és una part del cervell
que potser no exercites amb una altra cosa, el càlcul mental.
Aleshores, aquí sí que estàs delegant
tot i estàs assumint un risc,
que és el de si algun dia no tens accés a una calculadora,
has d'escardar-te. Per què? Perquè has perdut tota la capacitat
de fer aquest tipus d'exercici.
Jo me n'he adonat, i sempre he de fer el mateix exemple,
que jo ara vaig als llocs sense GPS. Per què?
Perquè m'havia adonat que posar el GPS per anar a Barna...
A Barna no faig servir cotxe, però quan tenia cotxe, de vegades era per anar.
De casa meva? Ah, amb un jubic posar el GPS?
No, tio, no has de posar el GPS.
Una cosa és que t'hi vagi la vida i diguis que ha d'arribar amb el mínim de temps possible.
Però per anar de poble nou, amb un jubic, no has de posar el GPS.
Tira, saps? I es veu amb un jubic.
Si no trobes un carrer, doncs...
Busca la Google Maps, et quedes més o menys amb la ruta del CAP,
i vas. I amb ales, et pares un segon i tornes a mirar.
Per què? Perquè si no poses el pilot automàtic
i no qüestiones la informació que t'està donant, perquè, clar, conduïn,
has d'estar molt atent a les coses que t'estan sorrondejant,
i no pensaràs en si realment és la ruta més eficient, o si estic d'una envolta,
i tal, no has d'estar pendent d'aquest tipus de coses.
I, aleshores, clar, quina és la concessió aquí? La memòria.
Jo m'adonava que posava el GPS. Per anar al poble de la meva família,
que és la servera que està sobre l'A2, que és sortida a Barna
per la puta Diagonal, saps? Tirar recte,
una hora, i arribes. Posar el GPS, tio.
No sé per què, saps? I, aleshores, clar, què passa?
Que amb això el que li estàs dient al teu cervell és com...
No cal que recordis això. No, tio, doncs sí, o jo què sé.
I quan he fet l'exercici de treure mal, m'ha agradat molt, tio.
Si vaig haver d'anar a, doncs, no sé quin poble de...
del Pirineu, fa un any, i vaig dir que hi vaig haver d'anar sol, no?
Perquè anava a buscar la meva parella que estava allà. I va ser al pal.
No posar el GPS, saps? Mirar-hi com es va cap allà. I ja està.
I l'experiència va ser molt xula, perquè vaig haver de recordar-me
de dir, vinga, va, vaig a fer l'exercici. He d'anar per la 2
fins arribar a Mollerussa. Mollerussa s'ha d'agafar a la sortida, no sé què,
direcció Balaguer a Balaguer, doncs quan arribi i tal, tal, aquí hauré de girar
a l'esquerra, a la dreta, tal, quan arribi aquest poble, més o menys,
i recordar-me de totes les instruccions. I no sé si em vaig equivocar o no,
però l'experiència va ser xula. No, no tinc GPS, estic com més
concentrat en les coses, estic més, potser més atent, no?
Crec que hi ha situacions en què l'has de fer servir, perquè dius,
hòstia, estic en un lloc molt complicat o que realment fa falta,
però ens recolzem massa,
ens hem convertit en gent massa vaga,
i en les situacions en què no l'hem de fer servir
són molt perjudicials. Són més perjudicials que en les situacions,
que quan ho fem servir en les situacions que sí ho necessitem.
Aleshores, jo crec que això passa amb totes les tecnologies,
passa amb la IA, passa amb la calculadora, passa amb el rellotge,
passa amb el... O sigui, clar, tu imagina't, el tema del rellotge, saps?
Vull dir, ara, en un moment pollabella, bueno, ja l'has tret tu, no?
Però, joder, el tema de no saber quina hora és per la situació del sol,
evidentment és un coneixement força inútil,
però hi ha coneixement que és derivat d'això.
Saber si estàs mirant cap al nord o cap al sud, cap a l'est o l'oest,
potser, tio, hi haurà molta gent que no sap on és el nord,
l'est i l'oest mirant al cel, saps?
Evidentment, no has de navegar amb una puta barca
sense anar a la brúixola o sense un GPS avui en dia,
però imagina't què depèn d'això, que estàs en la muntanya,
et caus per on l'allòs, et falla el rellotge i tal,
no tens ni puta idea de quina hora és ni quina direcció estàs caminant,
potser t'hi va la vida, vull dir que, hòstia,
un bàsic d'haver
destensat les cordes o destensat els músculs
mentals de segons quins processos
pot arribar a ser molt costós,
i ho noto també a nivell de memòria, que dic que, hòstia,
he perdut molta memòria perquè delego massa en Google Calendar,
per exemple, dic, hòstia, soc ara ben capaç
de recordar res que hagi de fer si no hi ha el calendar.
I això és una dada, perquè de vegades, com que t'oblidis de posar-ho al calendar,
se t'oblida, cent per cent, i ja l'has cagat,
esclar, que li estàs donant el missatge al cervell de no cal que recordis res,
per tant, el dia que hagis de recordar alguna cosa no podràs fer-ho.
Si no anem entrenant aquestes coses,
hòstia, és molt difícil trobar aquest punt d'equilibri,
i realment sé que és molt filosòfic,
i a mi m'està costant posar la línia aquesta, però
sé que com que cada x temps s'ha de fer, és com la gent que
cada x temps fa un...
un deju intermittent d'aquests, o fa algun tipus
d'exercici molt heavy, per
donar-se una sacsejada al cos, per poder dir
que no m'he oblidat d'això, crec que és un exercici que
hauríem de fer de tant en quant.
A més, ha generat desconfiança, sobretot de les converses
més comunes fa vint anys, que és
quina hora és i com s'arriba a aquest lloc.
I a més, desconfies. Que no tens el mòbil.
Què fas? O et diuen com s'arriba aquí.
Jo molt malament. A mi si em pregunten com s'arriba...
Molt malament. Com diré com s'arriba? Google Maps.
No m'expliques com s'arriba. No sé on és el carrer del Perill.
Hi ha de notes com situació tensa en el moment en què una persona
et fa una pregunta que fa 20 anys era la cosa més normal del món,
o possiblement la cosa més preguntada en un àmbit social,
de dir, escolta, quina hora és tal? Podria ser un rellotge.
Evidentment, no obriries la Guia Campsa per saber com s'arriba.
Al carrer de l'Or, si algú em pregunta com s'arriba enlloc,
d'entrada no és que desconfia, però ja penso...
En sèrio, aquesta pregunta? A mi em preguntes
com s'arriba enlloc? Ja hem donat el ben entès
que aquestes coses ja estan solventades.
És una cosa totalment del passat. Però el que saps que hauríem d'acostumar-nos,
Àlex, és que hauríem d'acostumar-nos a ChatGPT
a que ens faci una falca. Com veus això?
És veritat, tio. Sí, perquè l'etereoepisodi,
no l'hem fet, Marc. Vols fer l'exercici
en viu i en directe mentre et comento una cosa?
Que és que una altra derivada
perillosa que veig que s'està extenent...
Saps lo típic d'abans? Fa 20 anys, tio,
30 estaves amb els amics. Jo tampoc recordo
tenir converses molt intel·licents amb els meus amics, eh?
Però fa... posa-li 20 anys. Teníem una discussió amb els amics
i el dia següent t'ho dic. Vull dir, no, quin any
es va publicar el primer CD de Blind Guardian?
I era com un... el 89, no, el 90.
I era com... no, tio, segur que era 89? No, no. I llavors,
havies de tornar a casa, ho miraves, i el dia següent era...
T'ho vaig dir, tio, era el 90. Aleshores, aquestes coses,
aquestes coses ja no estan passant, perquè durant el temps
d'internet, durant el temps d'internet, ja deia...
Eh, tio, discuties alguna cosa de quants mundials ha guanyat
el mar, que... 6, no, 5. Espera, pum, Google.
No, tio, veus? Són 6. Ho poso aquí. Vale, perfecte.
Factualment és correcte. És molt raro que Google s'equivoqués
en aquestes coses, no? Ara hem fet una petita regressió, tio.
Jo estic veient que als sopars la gent, quan s'embalantona, és que...
No, això per no ser guanto. Espera, que li pregunto a ChatGPT.
No, no, no, no, amic, aquí t'estàs equivocant, perquè probablement...
És a dir, aquí estàs donant molt més espai a l'error que quan busquem
les coses a Google. O sigui, quan hi ha una discussió, error.
I no feu allò de no, no, a veure qui diu ChatGPT i qui té la raó,
perquè aquí sí que no te'n pots confiar.
A veure, has fet l'exercici de la Falca o què? Mentre estàs caigut
del Google Meet. Tu deies de demanar-li a ChatGPT
així amb temps real, eh? Amb temps real, tio. Vinga,
anem a fer l'exercici. A veure, va. Anem a fer-ho, va.
Home, és una tasca que vulguis que no. Clar, amb temps infinit,
evidentment, que la faríem, però a veure què diu.
Falca publicitària, digues el prompt que estàs fent servir.
No sé què escrivint així darrere el micro i se'm fa difícil. A veure, va.
Em pots fer una Falca publicitària? Amb això m'estàs desvetllant, Marc,
que no tens un GPT personalitzat
de coses que li demanes per Foc a Terra en tot el context de Foc a Terra,
que ets un podcast en català, que el fem setmanalment,
sobre... No? O sigui, no en tens un. Jo en tinc un, tio.
Els tinc verticalitzats per temàtiques.
O sigui, per exemple, el de les covers és un, per exemple.
Vale, clar, sí, això sí. Però no tens un per contingut.
Però sí que l'hauríem de fer aquest de les Falques. Sí, és fantàstic,
és fabulós. Vinga, a veure què et treu. Què hi has posat?
A veure què em treu. No, res, algo fàcil.
Si pots fer una Falca publicitària pel podcast de Foc a Terra
i pel patrocinador per Parlem Telecom. A veure, atenció, atenció.
Oh, oh, oh, brutal. Escolta, que li he demanat això
i m'ha tret. És bo? No, en realitat no és bo, però és curiós.
Estic escrivint així desarrere del micro, que sembla que estigui
apurrejant aquí un satèl·lul de les fires.
Sí, el del martell. Jo l'he ficat.
Escolta, em pots fer una Falca publicitària per Foc a Terra?
El meu patrocinador és per Parlem Telecom. Saps què m'ha escrit? Què?
M'ha escrit com un guió i posa, Marc Collado,
Àlex Rodríguez Bacardit, a sota. Coses que hem de dir tu i jo,
si ens ho ha fet pels dos. I no li he dit res. Com si fos un guió.
Sí, sí, com si fos un guió. A veure. Diu, locutor,
benvinguts a Foc a Terra, el podcast on desgranarem la tecnologia
i el seu impacte en la societat. Cada setmana Marc Collado
i Bacardit us porten converses apassionants, entrevistes exclusives,
mentida. Mentida. I anàlisis profundes sobre el món tecnològic.
Fins aquí el locutor bé. El que no entens és que no tenim locutor.
Però bé, el pressupost no dóna per tant. Potser un dia l'entendrem.
O entrevistes. Està molt fixat en... Sempre posa entrevistes, tio.
Però bé. Què més? Diu, Marc Collado.
Aquest és el tros que jo faig. Aquest episodi de Foc a Terra
està patrocinat per Parlem Telecom, l'operadora de telecomunicacions
a Catalunya. En parlem, gaudells de connexions ràpides
per vell proper i atenció a la teva llengua. Bueno, bueno...
Eh? Molt ben parit, eh? I ara parla l'Àlex.
Ara posa. Àlex Rodríguez Bacardit. Ara faré de tu, vale?
Diu, connecta't amb el millor. Conecta't amb Parlem Telecom.
I ara ens endinsem en l'episodi d'avui. Brutal!
És molt bo. És molt bo, tio.
No sé si és capaç de generar audio, però li podries dir
i, tio, grava-ho. Mira, miraré el prom
i faré un bot gpt aquest així. I li diré que vagi creant
aquestes falques creatives per a Foc a Terra.
Tio, tinc una idea. Tinc una idea molt bona.
Que és que tu li dones el contingut de l'episodi i el prompte
d'estar relacionat amb allò, com amb calçador, no?
Avui parlem de coses de ChatGPT
o avui parlem de recomanacions de llibres.
La falca publicitària ha de tenir com algun humor semàntic,
alguna relació amb el tema dels llibres. Jo crec que hauria de ser així.
Potser el cas agraïment a gent de Parlem Telecom.