Ja ho tenim. Vale, ja ho tenim. Comencem pel tecnofaudalisme.
Vinga, explica'ns el concepte, Marc. Bé, de fet, te l'explico a tu perquè... És que...
No, és que ric per no plorar, comencem bé. A veure, sóc un meme,
tio. Ho has d'acceptar, ja. No, no, no, no ets un meme, no ets un meme, no ets un meme.
Tinguis fe. Hi ha una part positiva en el concepte. M'agrada que el teu cervell
hagi generat aquest mecanisme de que quan veu notícies apocalíptiques,
i de que la tecnologia ens esclavitzarà a tots i futurs distòpics,
me les enviïs. M'agrada.
O sigui, m'agrada que sigui com la teva persona, com el teu referent per aquest tipus de missatges.
Llavors, cada vegada que veig un enllaç teu, penso, vale, Marc,
hi haurà satisfacció per la teva curiositat.
Llavors, la història és... Fa unes setmanes l'Àlex li va enviar un enllaç al
Marc de... Pots dir-t'ho el nom? És que a mi mai em surt.
Yanis Varoufakis? el conegut com Barufaker, en el seu moment.
D'acord. Aquest home era alguna cosa de Grècia quan hi havia el tema de la prima risc, oi? Pot ser?
Va ser ministre de Finances, si no recordo malament.
Té una orientació molt cap a l'esquerra.
No sé si va estar, diguem-ne, amb el partit d'esquerres que era el Syriza,
si no recordo malament, com el Podemos grec perquè ens entenguem i molt famós també per.
Pel seu saber estar i per la manera de, diguem, tot el llenguatge corporal,
el com es vestia, sempre anava amb la moto, amb la xupa de queer, saps?
Vull dir, un tio que fa ser catedràtic d'economia i no sé quants títols més
té, tothom s'espera que vingui algú amb corbata, jaqueta i si tu vols, avui en dia,
unes americanes de colors, val? Els referents que tenim aquí.
Però no, no, el tio anava amb una actitud de rockero de l'hòstia,
però sempre s'ha tingut amb molt alta consideració per dir aquest tio la toca,
eh? Vull dir, té 17 llibres publicats.
No estem parlant d'un vindut ni precisament i tot i que ja no té la fama d'aleshores, no? De quan el...
Que va ser el 2015, més o menys per aquella època,
ha quedat com una persona que és molt respectada dins de molts entorns,
com una veu destacada de l'esquerra.
I encara se'l té com una figura ja et dic, d'aquestes que s'ha de seguir i queda tant,
quan va traient el capet per dir tres o quatre coses i ara té una cruada personal
contra les tecnològiques que és el que ens porta aquest article clar, és que aquest tio era,
ministre d'economia durant l'època que a Grècia se'n anava a la merda o sigui,
aquest home va confrontar tota la línia dura europea.
O sigui, bàsicament la idea llavors era que els alemanys no volien pagar la festa dels grecs, no?
I aquest senyor va tenir que posar-se dur davant de la Merkel.
És veritat que hi havia aquelles reunions amb la Merkel? Ja me'n recordo d'aquella
època. Com passa el temps, eh?
Sí, sí, sí. I a més, bueno, el que dèiem, va venir d'una època en què potser
hi havia poc lideratge, o que hi havia...
Clar, pensa que estàvem... Veníem d'una crisi molt forta a nivell...
I no només a nivell europeu, sinó a nivell mundial i aleshores eren,
èpoques fosques pels països que els hi tocava pagar el pato,
com el que estàs dient tu ara de dir,
el sud d'Europa bàsicament, quan estava molt de moda el discurs aquest del sud
d'Europa són uns vagos i els del nord on va pagar tot i es va posar en entredit
la solidaritat de la Unió Europea i hi havia ministres hi havia portaveus molt
més durs amb aquest discurs,
especialment de builders a Holanda,
i algú els havia d'aparar els peus i no sé si va ser un moviment molt de macho
alfa en tot aquest sentit, però que aparegués una figura com Varoufakis,
per mi, va ser com un ostres, hi ha una miqueta de llum en tota aquesta foscor
va ser com un far per poder orientar l'esquerra en una Europa que s'estava.
Començava a veure esquerdes,
per les quals ja l'aigua està perculant i percutint massa.
Avui en dia està trencant molt l'unió d'aquesta Unió Europea.
Però bueno, en fi, sí, on tu volies anar.
Era un tio molt destacat, amb opinions molt fortes i sobradament format en la matèria.
Com que aquests cinc minuts han estat els moments més carregats de política
que mai hem donat o regalat en aquest programa, vols que et digui una cosa?
Últimament tinc pensaments polítics, i aparco el Yanis, el Varoufakis i perquè
de tarda te l'explico, però últimament tinc molts pensaments polítics amb tot
això de la guerra i d'aquestes coses i jo no sóc una persona que em caracteritzi
per això, perquè saps què passa?
Ara no recordo qui va ser ho vaig llegir fa molt temps en un llibre de física
que aquella persona explicava com que per cada equació que posava en el llibre
perdia la meitat dels lectors, és l'única equació que sabia ell i que per fer-ho
divulgatiu no em posava.
Jo crec que per cada opinió política que cada persona expressa jo crec que perds un amic.
És una teoria que m'acabo d'inventar a l'aire, però jo crec que ens tenia una mica per aquí.
Llavors, jo per això sempre se'm coneix per no tenir opinions polítiques.
És a dir, mai les expresso ni les manifesto i a vegades em pregunto jo si les tinc o no les tinc.
I igual per això, i no me les vull donar de popular, però igual per això tinc
amics de tots els cantons, saps?
O sigui, O sigui, perquè a mi no se'm titlla de dreta, esquerra, liberal o el que sigui.
No tinc aquest... No ho sé, jo sóc el Marc.
El que passa és que... I aquí és on anava.
A veure si comparteixes aquesta reflexió.
Des d'aquesta època, el 2015, una cosa així, quan mira just...
Igual és pel tema de Grècia, no ho crec, però sobre aquella època, més o menys.
Jo crec que com a societat ens ha passat alguna cosa que ens ha desconnectat completament.
Com que ens ha dividit, ens ha aïllat, és a dir la política se n'ha anat a Twitter
i això ha sigut fatal i últimament això és tot el que jo expressaré de política
en aquest podcast o sigui, em fa molt mal però de veritat, molt mal molt,
la facilitat que la gent utilitza el terme de la Tercera Guerra Mundial o sigui, en sèrio?
Vull dir, algú té.
Ni idea del que estem parlant aquí. O sigui, tinc la sensació com que ja no
queda ningú de la generació que va lluitar a la Segona Guerra Mundial que digui,
nois, això no és bona idea, eh?
Això no és divertit. I aquí és el que em porta com tot el tema de les xarxes, no?
Hem tiktoktitzat aquesta idea, no?
Ara ja és un terme com superbanal. Tio, es parla a la conversa de bar,
al costat de que ahir ens van eliminar amb el Barça i que hem nacionalitzat
les piscines de Catalunya. ara hi ha la penya, tio, on parla com mit rient.
Coder, que això no és per riure, collons, que hi ha molta gent que pateix i patirà per això, saps?
I tot això és per dir que jo crec que no tenim ni pute del que estem parlant,
però sobretot que, tio, només per una mica de respecte a tota la gent que va
morir a la Segona Guerra Mundial perquè nosaltres tinguéssim avui una vida lliure
de patiment i que les nostres màximes preocupacions siguin que el nostre globo
ha arribat cinc minuts tard tio, només per aquesta gent jo crec que,
hauríem de lluitar per preservar aquest llegat, crec.
Fins aquí és la meva opinió política, però és que t'ho juro que no entenc com
la gent banalitza el tema de, oh, et diu, com estàs?
Bé, fins que no arribi la tercera guerra mundial. Tu ets imbècil,
tio. Però què collons estàs dient?
No ho puc entendre, no ho puc entendre. Però amb quin tipus de gent et relaciones? Però...
T'ho he dit, que tinc molts amics, xaval, vale o no? Sí, tinc un contraargument
i crec que no et farà ni puta gràcia però bueno,
en alemany es diu que si a la taula hi ha 10 persones i un nazi a la taula hi
ha 11 nazis saps què vull dir amb això?
Que quan t'acobes de dir nazi per tota la cara,
no, però també estem banalitzant molt aquest tipus de coses però el que vull
dir amb això és que la retòrica aquesta del no, bueno, tinc amics a tot arreu
i s'ha de ser com amic amb tothom i tal,
també és perillosa en cert punt, perquè aleshores Arriba un punt en què dius, hòstia, també estàs,
com permetent que aquest tipus de...
O sigui, poder expressar tot tipus d'opinions com la paradoxa de la.
Llibertat d'expressió de Popper, que deia, home, en realitat si s'han de permetre
totes les ideologies, no, no, perquè hi ha algunes que invalidan tota la resta,
que si permetem aquestes pot ser que s'acabin tota la resta.
Doncs aquí ve a ser una miqueta el mateix.
Dit això, sí, molt d'acord amb el tema del del TikTok de la política,
perquè és que és mega perillós.
No només ajuda a banalitzar.
Els conceptes, com la Segona Guerra Mundial, però també el tema de dir-li a
tothom hòstia, qualsevol persona que és mínimament de dretes,
ja dir-li que aquest tio és un fatxa, saps?
A veure, hi ha diferents graus de feixisme i em fa molta gràcia quan quedem,
no m'escoltarà això, però l'Iñaki Arriaga, quan quedem, els dos són molt d'esquerres,
quan quedem a Madrid per dinar,
fa molta gràcia que qualsevol persona per ell és un nazi, saps?
Una persona que no li cau bé diu, no, este tio, este és un nazi, saps?
Fa gràcia, però a la vegada dius, hòstia, ajudes a banalitzar un concepte tan
complicat com és el feixisme o el nazisme.
Si saps de l'altra banda, qualsevol cosa que fa una miqueta pudor d'esquerres,
doncs avui en dia és, és que és un comunista, saps?
És un woke, que és encara pitjor. I ara, el pitjor és la gent que fa servir
els conceptes que no coneixen exactament què volen dir, no?
I d'això, al final jo no crec tant que Twitter hagi estat el causant de tot
això ni tan sols un catalitzador sinó que ha estat més un mirall del que és
la societat m'explico la gent que deia que.
Winston Churchill o George Orwell deien que els feixistes els antifeixistes
del futur els feixistes del futur es faran dir antifeixistes que és una frase
completament que està mal citada,
hi ha altres fases similars.
En realitat, això ja existia abans de Twitter.
I abans de Twitter estaven els foros i abans de foros estaven els bars.
O sigui, el que estem veient a Twitter i a xarxes socials són les barres de
bar on estan tots els cunyats de la societat.
La gent que abans no discutia aquest tipus de coses jo no crec que ho faci més
ara, sinó que són simplement aquesta gent que li agrada dedicar temps.
Esforços, inclús diners a propagar la seva indigència mental doncs ara tenen
una nova plataforma per fer-ho perquè sembla que els escolta més gent, que és Twitter, val?
Diu Twitter, diu TikTok, diu altres merdes, per què?
Perquè allà simplement tenim mètriques de gent que ens escolta i com que els
cunyats de tota la vida doncs a poc a poc van morint i alguns no s'han passat de TikTok i tot això,
tenim els fills dels cunyats, i els fills dels cunyats tenen els que se'ls ha
donat excessiva atenció o, al contrari, no se'ls va donar atenció quan eren
petits per tenir pares absents o alcohòlics,
i que estan pagant els seus traumes,
amb la resta de la societat, creant-se perfils completament egòlatres a les
xarxes socials i compartint les seves merdes.
I el pitjor que podem fer és donar-los-hi difusió.
Aleshores, jo no crec que... o sigui, jo no estic molt d'acord amb qui ara hi
hagi més problema amb això,
el problema sempre ha estat simplement ha canviat de lloc la misèria humana
ni es crea ni es destrueix es transforma, és com l'energia,
aleshores, simplement ha canviat de canal Bueno, en fi, seguim parlant de política
amb el Yanis, ara sí, va Com t'has quedat, eh, Marc?
Déu-n'hi-do No t'esperaves aquest rap a polvo És que em fa mal Em fa mal perquè,
jo no vull anar a la guerra guerra, saps?
O sigui, els meus ancestres ja van lluitar molt per això, perquè tinguéssim
una societat tranquil·la, on ens poguéssim concentrar en millorar el progrés
de la humanitat, però crec que ens hem oblidat del que és una guerra.
Com que ja ningú de tota la societat que tenim a dia d'avui va participar llavors,
ara ja no sabem el que és, i ara ja mirem el concepte i és com que el romantitzem,
i quasi com que ens fa gràcia.
Mirem les sèries aquestes de salvar el soldat Ryan i ens sembla divertit.
Ja m'agradaria enganxar aquests xavalets de 22 anys mirant el TikTok tot el
dia, els deixen el mòbil, els deixen el terra i els diuen vinga,
la camioneta cap al frente. Ja veuries quina gràcia els faria.
S'acabaria ràpid la conya, t'ho dic en sèrio, però bueno, en fi.
Anem a parlar del Yanis.
Vinga, tecnofaudalisme. Això ha estat una bona introducció.
Va, que m'ha donat temps de llegir l'article mentre estaves parlant,
Marc, o sigui que ara ja podem parlar.
Perfecte, menys mal. No tenies ningú a la classe que feia els deures mentre el profe explicava?
Vull dir, el meu amic i soci, el Xavi, era aquest tipus de persona,
que no feia els deures mai, entrava a classe i els feia mentre el profe passava
llista o li estava demanant a una altra persona.
Una abraçada a Xavi, però cabron, sempre te'n sorties doncs aquí és exactament
el mateix, jo he fet això ara mateix.
No, jo el que feia és que li feia la pilota al professor bàsic, eh? Oh!
Eres teacher's pet? Eres la mascota del porfer, com es diu en anglès?
No m'hauria agradat, però no ho era mira, una de les coses que més em recrimino
a mi mateix de la universitat és no haver traçat més amistats amb els professors,
però bueno, història per un altre dia Anem a parlar del Yanis.
Aquest home té una tesi que a mi em sembla interessant. L'Àlex em va enviar
l'article i allò, evidentment, va picar la meva curiositat.
Té una tesi que... Anem al món feudal. Al món feudal què hi havia?
Hi havia unes poques persones que posseïen la terra i unes moltes persones,
esclaus, serps, digue-li com tu vulguis, que la treballaven i a sobre el que
feien és que li donaven les rentes al senyor feudal.
Aquest senyor feudal tenia absolutament tot tipus de drets, entre ells,
mític conegut, Derecho de Pernada que em sembla de les coses més surreals que,
s'han inventat mai, que és allò que tu pots.
Tastar la parella i parlo de la dona perquè llavors tots els senyors feudals,
juraria que eren homes crec que no hi havia senyors feudals,
o no em sona que jo hagi estudiat al col·le no, diria que no, diria que cap ni una,
no vull dir que no és un comentari masclista, és que és la realitat,
per això hi havia el dret aquest de Pernada, o digue-li com vulguis que bàsicament
tu tenies dret a passar la nit abans que aquella noia es casés amb el pobre servent, amb ell, no?
O sigui, bàsicament, el senyor Faudal tenia relacions amb absolutament totes
les dones de les seves comptades.
Movent aquesta conversa 2.000 anys endavant, el senyor Varoufakis argumenta
que la societat que hem creat és una versió digital d'aquesta idea.
Com funciona? Doncs, bàsicament, en lloc d'haver-hi terra física que es pot
conrear o que surt blat o tomàquets d'aquesta terra física el que tenim és un món digital.
On hem creat com imperis digitals, digue-li Facebook, digue-li Twitter,
digue-li el que tu vulguis,
on nosaltres, i aquí està la diferència, i jo crec que és aquesta diferència
més orwelliana o més de Huxley, d'un mundo feliz,
que no tenim ningú que ens obligui a cultivar la terra, sinó que som nosaltres
qui voluntàriament ens ve de gust conrear-la, no?
És a dir, vivim en aquest món de dopamina permanent en la qual necessitem anar a conrear, no?
Perquè d'alguna manera aquesta gent ha creat aquests imperis digitals on nosaltres
voluntàriament hi anem a servir i que amb les nostres accions,
bàsicament el que estem fent és pagant els tributs a qui posseix el capital
d'aquestes grans corporacions.
Aquesta és una mica la idea en una nou, sí?
Sí, i sobretot està molt centralitzada en la figura d'Elon Musk,
no només les grans tecnològiques, però que hi ha algunes figures lligures més
prominents que els toquen més el rebre,
bàsicament també perquè treuen més el cap vull dir que hi ha alguns que es queden
més a la ombra, sabem que Mark Zuckerberg per exemple és una persona que ha
passat a un segon pla des de fa molts anys però clar, Elon Musk ha decidit convertir-se una miqueta en,
líder de molts, riota d'uns quants altres i també li toca molt el rebre,
vull dir que al final quan ets una persona tan,
com dir-ho una persona tan.
Vocal, però que a la vegada també passa el dia fent pallassades i publicant memes.
És curiós i no té res a veure, té molt poc a veure. Un petit incís i et deixo tornar on tu estaves.
Jo vaig llegir un tuit molt bo sobre el tipus de management,
tipus de gestió que fa Elon Musk.
Diu, ell fa el pigeon management, la gestió dels coloms, que és,
ell arriba, es caga sobre nosaltres i marxa. I ja està, em va fer molta gràcia.
I ja pots continuar.
Doncs, no, o sigui, em vas passar aquesta idea del tecnofaudalisme,
que per cert, el nom és brillant, això se li ha de donar. Es nota que és polític, el senyor.
A mi m'encanta, m'encanta el nom, s'ho fa servir molt.
Crec que és una molt bona manifestació de la realitat, o almenys és un dibuix
molt acurat del que està passant, perquè al final què tens?
Tens unes xarxes que són aquests imperis feudals digitals, en els quals tu vas
voluntàriament, o sigui, tu vas a servir voluntàriament, a diferència dels altres,
els altres t'obligaven, no?
Però llavors, què és el que t'empenya a servir voluntàriament?
Doncs que, evidentment, darrere d'aquests imperis estan els millors psicòlegs,
enginyers i dissenyadors perquè tu passis un minut, un segon més enganxat en aquesta pantalla.
Evidentment, és una servitud voluntària entre cometes, perquè d'alguna manera
hi ha alguna cosa més que t'importa.
No són neutres aquestes plataformes ni molt menys.
Però clar, veus això i dius home...
Sí que és cert que el món digital és diferent del feudal i que ara tenim aquestes
superdemocràcies en les quals ens criden a votar un cop cada quatre anys perquè
posem una persona que faci el que li surti a les pilotes,
però no ha canviat molt el mecanisme pel qual s'extreuen els profits,
o els beneficis, vaja, o els rèdits de l'economia.
És que dona per pensar-hi, eh? És que en realitat som esclaus digitals,
en poques paraules. les... Val, mira, hi ha un concepte que...
Per què tecno-faudalisme, no?
O sigui, faudalisme ha quedat clar, tecno perquè està creat i mantingut per
les empreses tecnològiques que estem venerant una miqueta com déus, val?
O sigui, hi ha gent que va defensar de manera cega les accions nocives que tenen de vegades aquestes...
De vegades són les empreses i de vegades són les persones que les lideren, eh? Vull dir...
I per això el concepte de tecnofodalisme. Hi ha un meme que a mi m'agrada molt,
que el postejo molt sovint, que no sé si l'has vist, que és un meme en què surt
Jesucrist que tira un raig de llum sobre una persona que està resant.
I llavors Jesucrist es posa que és els bilionaris, la persona que està resant
és les persones que defensen els bilionaris a internet i el raig de llum és absolutament res.
És a dir, la gent està resant, està defenent els bilionaris a internet,
gràcies a no res, perquè fan no res absolutament per ells d'aquí també això
d'explicar molt el concepte del tecnofaudalisme que s'ha convertit en una religió
podríem parlar de bitcoin,
podríem parlar del blockchain, podríem parlar d'Elon Musk i de les.
Meme coins les monedes aquest tipus dogecoin i etc,
podríem parlar d'altres persones, o sigui, per exemple les comptes de tots els
els grans líders de les empreses tecnològiques aquestes tenen una compta paròdia
a Twitter, per exemple, hi ha Based Jeff Bezos,
que és una compta de Twitter, que no és ell, evidentment, perquè ell té la seva
pròpia, però que és molt famosa.
Hi ha una altra que també hi ha una paròdia d'Elon Musk, que també,
o sigui, tenen milions de seguidors.
Què passa aquí? Clar, o sigui, és molt fort que ja les comptes paròdia tinguin,
tant, sabent que són gent falsa, que tinguin aquest nivell de hooliganisme, no?
Vol dir que s'ha creat un fenomen de masses molt similar a la religió,
la idolització, no sé si existeix aquesta paraula, de certes persones.
Aquest per un cantó. Per l'altre, em fa molta gràcia un altre concepte que surt
a l'article que comenta per què el tecnofaudalisme està un pas més enllà del capitalisme.
És a dir, tot això surt del capitalisme, la tecnologia ha actuat com a catalitzador...
D'aquest fenomen, i aleshores ha dit, hòstia, si el capitalisme en si ja funcionava,
ja tenia problemes inherents, el que ara estem veient, o sigui,
estem veient molts més els problemes i estem veient molts més problemes i són més greus.
Per què? Perquè la tecnologia, per algunes coses, ens està ajudant a progressar
molt, per altres, ens està empobrint amb molts altres vectors,
amb moltes altres mètriques de societat.
Llavors hi ha un concepte que és el enshitification, que podria ser com la,
emmerdació o emmerdamenta, no sé com traduir-ho, però diu,
fixa't que funcionen les lents tecnològiques que són una miqueta com la droga
o com els cultes, i això també podríem lligar-ho amb el,
crec que alguna vegada hem mencionat els criptobros i els cursos aquests de
ventes, que són una miqueta sectaris, o són bastant sectaris, o són molt sectaris,
que el que et fan és, primer et donen un tastet gratuït, totes les xarxes socials
per lo general són gratuïtes si entres molt aviat,
tens més difusió tens més arribada a un públic perquè s'ha arribat molt més
aviat, per tant és més fàcil fer créixer,
el teu la teva vàlua social en anglès hi ha un terme que no sé com traduir que
es diu clout, clout amb T no amb D, no és núvol que és com, d'alguna manera és com el teu això,
és com un valor social com si haguessis de posar un número a quant vals tu dins d'una xarxa.
És molt més fàcil que aquest número pugi si ets una de les primeres persones
que entra a la xarxa i li dediques la teva vida a ella.
Comences a postejar molt et
curres el contingut no el repliques d'altres xarxes sinó que el crees tu,
si l'has de reaprofitar d'altres llocs igualment l'adaptes els vídeos que posaries
en una plataforma si l'has de posar en una story a Instagram l'has de posar
en mode vertical no poses un vídeo en landscape, aquest tipus de coses.
Aleshores puja molt el teu clout, però arriba un punt en què comença a haver-hi
tanta gent que et sortirà un competidor.
I el que abans tu podies fer de gratis ja no pots fer-ho sense,
dedicar-li o moltes més hores i fer un superesforç en demanar a la gent que
comparteixi el teu contingut, que faci, no sé, el típic, donar-li like,
comparteix-lo, subscriu-te, etcètera, o tens l'opció de pagament.
Totes aquestes plataformes han acabat afegint l'opció de pagament d'així no
veuràs publicitat, els teus posts estaran més a la part alta del mur de l'altra gent, etc.
I al final el que trobes és que de manera periòdica, amb una certa freqüència
et van traient privilegis et van fent un downgrade i tu sempre t'has d'anar
com actualitzant, però ja estàs enganxat,
com estaries en la droga o com estaries en una estafa piramidal,
i dius, bueno, clar, és que amb tot el que he invertit, jo ara què tinc?
130.000 seguidors a Instagram.
Ostres, han canviat l'algoritme, jo el que he de fer és com actualitzar-me i
ara, ostres, no ho sé, bueno, va, pago una mica per veure si així recupero i
aprenc com va el nou algoritme, després ja deixaré de pagar.
I al final veus que això funciona i ja entres en la roda aquesta de dir,
ja estic pagant, clar, m'han millorat molt el meu número d'interaccions i tot
que tinc avui en dia, si ara deixo de pagar, què passarà?
I així és com es produeix la roda nociva aquesta del tecnofaudalisme.
No sé, aquest concepte l'he trobat molt interessant.
Però a dia d'avui, de la mateixa manera que potser si ho era fa deu anys.
Ara aquest concepte del off the grid tecnològic per mi no és possible.
Jo crec que abans podies trobar com gent que estigués absolutament aïllada d'aquestes
companyies, a dia d'avui jo penso que ho permet en tot, i no va a menys, és a dir, va a més.
I de la mateixa manera també et diré que sempre en aquests mítics casos d'estudi,
que es posava que cada paradigma tecnològic ha portat noves companyies com en el forefront,
és a dir, a l'avantguàrdia, impressionant, a l'avantguàrdia del públic,
de la mateixa manera que deies, ah, no, és que el mainframe era d'IBM i quan
va arribar a l'ordinador personal,
llavors Microsoft va agafar el lideratge, però després l'era de mobile,
se la va endur Apple i se la va endur Google.
Crec que ara això, aquesta idea, ja no existeix.
És a dir, si jo tingués que apostar els meus diners, diria que la següent onada
tecnològica, si la forma amb la que vingui, estarà dominada pels mateixos.
És a dir, no hi haurà un nou player que entrarà dintre. Per què? Perquè...
La capitalització que podia tenir Microsoft durant l'època dels PCs estava ok,
però avui, si tu agafes els 7 magníficos, i bueno, ja no sé si n'hi ha 6,
perquè Tesla ja potser deixarà de ser magnífic dintre de poc,
ostres, companyies que valguin trillons es fa difícil desbancar-les.
És que ho han de fer molt malament, eh?
Vull dir, és que s'hi han d'esforçar molt per deixar de ser magníficos.
Llavors, i sumes això i sumes que a sobre han muntat un sistema feudal en el
qual tu vas cada dia amb la teva pala digital a picar per donar-los,
patates i ous doncs clar, és que seguiran els mateixos llavors perds l'esperança,
Hi ha una cosa, per exemple una cosa en què no estic molt d'acord i em costa admetre això perquè,
si estem comentant que hi ha com aquest hooliganisme de persones com Elon Musk
i Jeff Bezos i tot això, jo sempre he estat una miqueta hooligan de Varoufakis.
Hi ha una cosa que no acabo de veure tan clara que és el tema de tots estem
treballant de manera gratuïda per aquestes plataformes, això estic d'acord.
És a dir, quan comenta que estem donant els fruits del nostre treball a plataformes
com Twitter, no sé què, que els estem donant el nostre contingut, el nostre temps i tal.
Sí, sí, és veritat, si tu et dediques i tu posteges i fas servir i la xarxa social i tal, cada,
interacció que fas en una d'aquestes plataformes comprant unes bambes noves
a Amazon o fent retuit d'alguna història o pujant una nova història a Instagram.
Estàs augmentant sobre el paper el valor de les accions d'aquestes plataformes.
Estàs fent treball de gratis.
D'altra banda, no sé fins a quin punt això és cert.
Segurament és cert perquè Varoufakis és més intel·ligent que jo,
però també t'he de dir que, hòstia, això ho fem amb absolutament tot a la societat, no?
Vull dir, si tu compres un cotxe a Ford, t'estàs fent pujar a les seccions de Ford.
Vull dir, no estem inventant cap concepte nou aquí, no?
I d'altra banda, potser la principal diferència és que en realitat no és feina.
O sigui, on està una miqueta agafat amb pinces és... no és feina.
Sí que hi ha un component d'addicció, jo quasi que ho compararia més a la indústria
del tabac i de les drogues que no pas al feudalisme perquè el feudalisme era
com un estàs forçat i no tens alternativa,
has nascut pobre i moriràs pobre i aleshores això,
treballaràs les meves terres 12 hores al dia, tindré el dret d'apernada aquest
amb les teves dones i les teves filles i m'enduré absolutament el benefici de
tot el que toqui i quan hi hagi una guerra hauràs de lluitar per mi i no tens alternativa,
i si no fas això, doncs...
Potser, jo què sé, potser s'executava a la gent que es negava a fer això.
Avui en dia tens una miqueta de... Tens un cert grau de lliure elecció en aquest sentit, saps?
Coneixem molta gent que no estan a Twitter, que no estan, que no tenen xarxes
socials. I si tu vols pots sortir d'això i no passaria res.
Com bé dius, cada cop costa més. I aquí és on ve el problema, val?
Quan ja n'has devingut un monopoli tal que es fa molt difícil d'actuar fora
de les plataformes. M'explico.
Per exemple, el cas d'Amazon. Potser és el més flagrant en aquest sentit.
Tu realment, com a persona, avui en dia pots deixar de fer servir Facebook i no passa res.
Pots deixar de fer servir Twitter i no passarà res. El teu dia serà exactament
el mateix si no els fas servir per feina.
Però et diré que hi ha dues plataformes en les que si les deixes de fer servir
la teva vida es converteix bastant més miserable.
I em fa molt mal dir això. Però una d'elles és Amazon Per què?
Perquè realment hi ha moltes situacions a la vida en les que Amazon t'aporta
tal nivell de valor que no t'aporta ningú més.
Per exemple, vius sol i tens una certa diversitat funcional i no et pots moure.
Sortir al carrer per tu és una cosa superdolorosa, no sé què,
no sé quantos, i necessites una cosa molt urgent.
El dia següent és probable que només ho tinguis a Amazon.
Algun dirà, sí, no, hi ha aquesta empresa hi ha botigues de barri,
no sé què, bueno que tinguin la cosa en estoc i que la tinguin per demà és molt
difícil i no totes tenen el servei de portar totes les coses a casa, si realment aquí,
jo crec que avui en dia, en la societat en què estem, això hauria de ser un
bé comú a tothom el de, segons quins productes i més, els de primera necessitat com serien alimentació.
Higiene personal personal, medicaments, etcètera,
almenys en grans ciutats, en la mesura possible, hauria d'haver aquest servei
d'Amazon, d'entrega a domicili en un dia, hauria d'estar a tot arreu.
Sé que això té unes derivades en temes de mobilitat, en temes de...
Però crec que hi ha una oportunitat aquí.
I l'altre és WhatsApp. I em fa molt mal, perquè és que tinc una cruada personal contra WhatsApp.
Vull dir, tinc 60 WhatsApps per respondre i sé que estic quedant molt malament
amb molta gent, però creieu-me aprofito, faig una crida des d'aquí la culpa
no és meva, la culpa és de WhatsApp, o sigui, en el moment en què tens un xat amb tot el món,
estàs agobiant a molta gent i estic molt agobiat,
amb WhatsApp, perquè la gent s'espera la immediatesa, saps, el d'allò de,
ei, t'he escrit una cosa fa 3 dies, ara t'escric uns interrogants.
Perdó, eh, però que et donin per cul. O sigui, no funciona així la societat.
Si no t'estic contestant, és per alguna cosa.
El que hauries de fer és primer preguntar per què no t'estic contestant.
Dit això, totes les altres ets lliure de deixar-les.
Et costarà més o menys, pots estar més o menys enganxat, i com més seguidors
tinguis, és veritat que fa més mandra deixar-ho, costa molt.
Però, hòstia, jo crec que demà, jo el 2020 vaig xapar Instagram.
I vaig estar un any sense Instagram i, escolta, tan tranquil,
vaig acabar tornant perquè el grup de música ho necessitava,
o anava bé, però és una d'aquelles xarxes socials que crec que breus tornaré a xapar.
Twitter, jo la faig servir bastant per feina, em costaria força,
però si m'ho proposés, ho deixaria.
I les altres que estic actiu residualment ho estic fent purament perquè mira,
per inèrcia o per feina també,
però les podria deixar, però jo crec que avui en dia, per més que pugui i faig
esforços actius en comprar alternatives a Amazon etcètera, Amazon costa molt
de deixar i WhatsApp no podria deixar-ho tampoc aquí,
en aquestes dues sí que hi ha un feudalisme amb la diferència que el feudalisme a tu t'afegia.
Un valor relatiu.
Era el valor com a treballador, com a serf, era que tu tècnicament estaves protegit.
I el senyor feudal et protegia de les guerres.
Que no és veritat. Si hi hauria una guerra i havies de perdre,
perdies i t'anaves a prendre per sac.
Vull dir que era... I els primers a ser espoliats i saquejats eren...
Era la pobra gent que vivia més enllà de les muralles.
Per tant, la protecció aquesta era una miqueta falsa.
Per tant, jo crec que hi ha dues categories en el tecnofaudalisme,
quines són la indústria del tabac, que serien les xarxes socials que t'aporten
zero valor i les coses que ja s'han convertit en una necessitat de primer ordre,
com hauria de ser la comunicació universal,
que és WhatsApp, i la...
No sé com seria això, l'entrega o la logística del correus de tota la vida,
de tot tipus de coses, que seria Amazon.
A veure, anem punt punt per punt. Primer és que has posat l'exemple que dius,
bueno, no sé fins a quin punt és molt diferent d'anar i anar-me a comprar un Ford, un cotxe.
Per mi la diferència és claríssima. Quan tu vas i et compres un cotxe,
Tu vas allà al concessionari amb 20.000 euros, li dones 20.000 euros,
ja sigui en forma de crèdit, que tens molts estalvis o que has fet un pla en
renove de no sé quantes merdes.
I t'endús un cotxe que te'n vas a conduir.
Has adquirit un producte que tu utilitzes i és teu.
Val, sí, t'ho compro. Per mi la gran diferència i on jo penso que va el senyor
Varoufakis amb el tecnofauderisme és 1.
Allò teu no és. Per seguir amb la seva analogia.
És a dir, allò és la terra del terratinent o del senyor feudal,
que en aquest cas, no sé, si ell ho personifica Elon Musk, doncs ok, és ell.
Llavors tu vas allà cada dia a treballar-li la terra.
Per tant, aquella terra no és teva. I la segona i més important és que tu allà
el que estàs fent és crear valor pels condominis.
És a dir, anem a posar un exemple com molt extrem.
L'exemple més extrem del món, que seria, imagina't que, com a societat.
Demà decidim que, col·lectivament, tots deixem d'utilitzar aquesta xarxa.
El seu valor se'n va a zero, perquè el seu model de negoci està predicat en
què, gràcies a aquest contingut, tens una informació de la qual pots crear,
perfils o cohorts de persones que després pots vendre a cunyes publicitàries que pots posar.
Important, ells no venen la informació de la gent, sinó que venen slots publicitaris
perquè tu puguis explotar aquesta informació que ells tenen,
d'alguna manera, per targetejar certs perfils. Ok, vale.
En el moment en què no hi ha informació i que s'acaba això, aquesta idea,
i que no hi ha ningú que entri, aquesta companyia se'n va. És a dir, adeu, xau.
I la diferència és que sí que és cert que hi ha un intercanvi de valor,
per exemple si tens un canal de YouTube, doncs hi ha una divisió,
diguem, d'aquests guanys és a dir, el senyor Faudal et dona una miqueta a tu, saps?
En forma de CPM però en cap moment.
Allò que tu estàs treballant és teu, és a dir, tu,
vas allà, piques la terra, li dones les patates i potser et dona una bleda perquè
te l'emportis a casa i ja està per mi és l'única, com la diferència entre el
tema de fort i l'altre és que es fa molt difícil amb mi, Àlex,
entrar amb aquests exemples de fins a quin punt és possible,
no utilitzar xarxes socials i et dic perquè sóc mal exemple perquè no sóc representatiu
en aquest sentit és a dir,
mai he tingut un compte a Facebook i tota l'exposició que he tingut a la xarxa
és per WhatsApp perquè va ser adquirida i malgrat em fa mal però cada dia que
l'obro tinc a veure allò de meta allà dalt i penso si no fos perquè l'haguéssim
adquirit estaries lliure d'aquesta xarxa però no ho estic però en canvi et diré
que m'ha sorprès el d'Amazon m'ha sorprès perquè jo no en sóc usuari,
Però ja és per un tema personal, o sigui, crec que, i és cert,
que el que fa la tecnologia també és que, d'alguna manera, tens molta plasticitat
o molta memòria mental de dir, escolta, si des de fa un temps em porten les coses cada dia a casa,
se'ns fa molt difícil tornar en un món en què les coses arribaven al cap de
cinc, o que, encara pitjor, havies de baixar a la botiga a baix a comprar-ho.
Llavors jo, com que m'agrada fer-ho a mà a mi mateix, intento fer molt aquest
exercici amb moltes coses, és a dir, el de m'agrada tornar a viure com vivia en els d'abans.
Llavors, potser per això a mi mai em anirà bé la vida, i segurament no avançaré
amb el progrés, però, per exemple, penso, hòstia, quina cosa de molta necessitat
podries necessitar ja, ara mateix?
Llavors, sempre penso en dues coses, o menjar perquè tinc gana o medicaments
perquè em trobo malament.
Llavors, intento, com en els dos casos, tinc botigues a prop i baixo i estic
d'acord en el teu cas que si hi ha una impossibilitat que no et permet sortir
de casa pel que sigui, estàs malalt,
convalescent, tens una incapacitat, el que sigui, doncs entenc el valor d'aquest
tipus de coses i estic d'acord amb tu que haurien de pertànyer a un bé més comú,
és a dir, haurien d'estar una mica més.
Protegides d'alguna manera i que el que s'està passant amb Amazon evidentment és un monopoli absolut.
Però més enllà d'això,
De la mateixa manera que no he sabut trencar amb WhatsApp, és a dir,
no he sabut sortir-ne mai,
perquè crec que és l'única on et diria on jo vaig a treballar i no sé si m'enduc
moltes patates, segur que li dono més amb ell, però me n'emporto moltes,
és a dir, m'alimenta d'alguna manera i se'm fa difícil sortir.
En canvi, amb altres et diria que, bueno, potser hi ha esperança, potser hi ha esperança.
Hi ha un concepte que l'has explicat, però fa falta aprofundir una miqueta més
que és el de, això que dius, conrers la terra i et dono una bleda, no?
Que hagué faltat lligar-ho una miqueta més amb el que estava explicant jo de
quan tu entres molt aviat a una xarxa social doncs els teus guants són majors,
perquè necessiten incentivar-te més perquè entris, per tant et pagaré més per
generar aquest contingut, digue'ls-hi als youtubers i cada cop després això va baixant més, no?
I potser o potser es manté el percentatge que et pago a tu per fer aquest contingut
però els nous que entren després cada cop els hi pago o menys.
Per tant, cada cop costa més que la gent nova que genera benefici a través d'una
plataforma per la qual suposadament estàs treballant o microtreballant si tu
vols, cada cop costa més, no?
Fins al punt que, clar, cada cop hi ha més gent escandalitzada amb Spotify que
diu, tio, si tinc 250 milions d'escoltes anuals i rebo 10.000 dòlars,
què m'estàs dient, saps?
Vull dir, al final Spotify, números completament inventats, però venen al cas, Per què?
Perquè Spotify va néixer sobre la premissa que s'havia d'eliminar tots els intermediaris
de la cadena de valor entre l'artista i la persona que escolta la música. Per què?
Clar, el distribuïdor, la... com es diu això? La...
És que em surt record label, no? És que no sé...
La productora. La productora, digue-li així, no?
Distribuïdors, productors, etcètera, etcètera. Hi havia una sèrie de persones,
d'empreses que cada una, doncs, collons,
doncs s'endú un percentatge i al final, per això, que diuen que els artistes
mai han fet diners amb la venda de discos a menys que estiguessin al top 1 o
en el top de... 1 per 1.000 mundial, no?
Tots els artistes, si fan tours, és perquè és allà on es guanya la pasta,
perquè hi ha molts menys intermediaris, no?
I el merchandising que es compra en els tours va més directe a l'artista que
no als que es venen botigues, perquè els que es venen botigues doncs cobra el
de la botiga, compra el que entrega la botiga, compra la productora,
cobra la discogràfica, etcètera, etcètera, no?
I aleshores, clar, a l'artista li arriba un cèntim per cada CD que es venia traient euros, no?
Dit això, doncs aquí passa una miqueta el mateix. Aquest és el punt 1.
L'altre que m'ha agradat i que crec que Varoufakis ho explica bastant millor
és que estem en la societat del capitalisme cloud,
capitalisme al núvol i tens raó quan he comentat el tema dels cotxes tens raó
que hi ha una diferència substancial que és que quan compres un cotxe tens una
propietat i aquí ve una miqueta el meu punt que estem deixant de tenir propietat i que se'ns ha,
forçat a pensar que viure de lloguer és molt millor que viure de propietat això és una merda.
Molts matisos hi ha molts matisos hi ha certes coses que no té sentit que tu
posseixis i que té sentit que tinguis de lloguer o que ho utilitzis només quan
o sigui que paguis quan ho utilitzis perquè hi ha un tema de sostenibilitat
també és molt millor que tinguem cotxes,
compartits per algunes coses perquè a nivell mediambiental és molt més positiu
que tothom tingui el seu cotxe i que tothom en vagi amb cotxes d'una persona
que genera molta més contaminació i més trànsit, val,
però d'altra banda el que estàs fent és desposseir-ne gent de tot tipus de valor econòmic,
fent-los pensar que el lloguer és més positiu i amb l'excusa aquesta de l'ecologia
de sostenibilitat que a les grans corporacions se'ls han refot tres parells de collons,
t'estan passant a tu aquest tipus de responsabilitat que elles mateixes no paguen, val?
I aleshores el que ens estem convertint, tota la idea aquesta de no no,
no compris possessions,
no siguis materialista, busca experiències i tal, el que estan fent és que la
gent cada cop tingui menys poder adquisitiu perquè estan comprant tantes experiències
que després no poden comprar-se un cotxe per portar els crios al col·le d'una manera decent,
quan viuen en un poble i no hi ha transport públic, perquè la societat realment
tampoc està posant a l'abast de la gent amb infraestructures.
Que hauria d'haver-hi, el que hauríem de tenir si realment tu vols que la gent
cada cop tingui menys possessions.
Per tant, hi ha una desconexió brutal aquí. Aleshores, ens estem acostumant
tant a no tenir possessions perquè ens estan venent la història aquesta de tan
idealística, d'una vida post-materialista, que s'estan aprofitant d'això.
Si tu imagines, mira, i l'exemple més clar d'això és la gent que fa viatges
o va a llocs per fer-se la foto per pujar a Instagram.
La típica foto d'estic assegut allà al Machu Picchu que es veu tota la vall
de fons, o a la ciutat perdida de Colòmbia, o a la posta de sol a Santorini, etcètera, etcètera.
La de gent que ja no et dic que va allà perquè ha d'anar allà i està de vacances
per allà i diu vaig a fer això.
No, la gent que planeja els seus viatges en base a m'he de fer aquesta foto d'Instagram.
Per mi això és l'extrem d'aquest tipus de societat on ens estan portant que ja Instagram ens dicta,
ens dicta no a tothom, però a una gran part de la societat que ha caigut en
aquest parany de seguir d'una manera cega i sense cap tipus de pensament crític
aquest pensament predeterminat com dir-ho,
li han posat les rodes a la bici un altre cop i no se n'ha adonat.