Per on vols començar? Per l'amiga Marissa o pels avions?
A veure, jo estic molt entusiasmat amb els avions, però veig que tu tens moltes
ganes de parlar de la Marissa, així que endavant.
A veure, tens ubicat qui és Marissa Mayer, no?
A ella la tinc ubicadíssima i és un personatge que a mi em té fascinat,
perquè a mi em sembla com la típica tia mediocre que va estar en el lloc adequat
al moment oportú i d'aquí la seva carrera es va catapultar.
Per tenir una cara simpàtica de no haver trencat cap plat i ser com aquesta
noia com mig encantadora, malgrat que tothom que ha treballat amb ella diu que
és una autèntica sonada i que és una tirana,
però d'aquí la mà en fotre de CEO de Yahoo la cosa no va sortir bé i el que
va venir després, pel que veig, ha sigut encara pitjor.
I això és el que a tu et fa tanta il·lusió parlar, oi? El fracàs de Marissa Mayer.
Bé, més que el fracàs vull dir, parlem de parlem de tema de va ser empleada
si no recordo malament, número 20 de Google o sigui, molt, molt, molt aviat,
famosa per haver creat aquest programa de formació de gent de producte que ha creat escola,
em sembla que es diu Associate Product té un nom similar Program? Sí, l'APM Sí.
I de sobte,
A l'època de Yahoo va tenir una mica d'escàndol perquè va ser la que va dir,
vinga, back to office. El remot no funciona, molt abans de la pandèmia.
Va ser de les persones que van dir, anem a prohibir el tema del remoto,
que això no està funcionant i va tenir bastant escàndol.
Yahoo ja no era una empresa puntera ni pionera ni res, però va tornar a sortir a les notícies.
Més que més que res voldria parlar de la nova aventura que està tenint ara que
és la l'empresa aquesta Sunshine que.
Hòstia, ha tingut molta revolada ara a Twitter però no precisament per coses
bones que ha fet com el llançament d'una aplicació que no s'hauria d'haver produït mai i que té com,
si hi hagués una llista de cagades les ha fet com totes.
És curiós que una persona que té tanta formació de la part de producte i tot
això, hagi llançat una aplicació de manera tan desastrosa, i si voleu anem una
miqueta en detall de les coses que ha fet.
Manisa veia, portava ja un temps anunciant que estava treballant en la seva
nova empresa que és Sunshine i no, bueno va començar compartint el que era,
però no se sabia exactament el que era aquesta plataforma i tothom estava com m'expectant, no?
D'hòstia, a veure, saps? Una persona que, entre tant, tan aviat a Google,
que ha tingut una carrera metagòrica, que ha estat la líder de Yahoo durant tants anys, no?
És una persona molt reconeguda i molt respectada en el seu sector,
potser més la gent que no ha treballat per ella que la gent que ha treballat per ella.
Jo no sabia que tenia aquesta fama de cabrona a la feina.
I, bàsicament, fa unes setmanes, anuncien que treuen un producte que es diu
Enshine, que forma part de l'empresa de Sunshine, que és una aplicació per compartir
fotos de festes i d'esdeveniments.
Clar, el món es va quedar una miqueta parat com dient,
Tanta història per això? O sigui, llançar una aplicació de compartir les fotos
dels esdeveniments on vas el 2024?
Vull dir, és que si tu em diguessis ha fet aquesta aplicació el 2010, no?
Que és quan les xarxes socials estaven en el seu...
Estaven en un moment de dolç, no? que l'adopció dels smartphones estava creixent
cada cop més, i l'iPhone ja portava un parell d'anys, Android cada cop n'hi havia més,
era molt popular encara fer servir Foursquare, i no sé si Snapchat ja estava
porai, però vull dir, Instagram es feia servir, tot i que evidentment no era
la cosa més popular del món encara,
però el tema de les fotos cada cop millorava més, les càmeres del mòbil,
a poc a poc començaves a tenir càmeres força descents.
No sé si el 2010 o el 2012 o el 2013 ja seria un bon moment per haver llançat aquesta aplicació.
Només llença una aplicació que dius, crec que no l'ha demanat ningú avui en
dia, t'han molts anys que ningú demana, sinó que és una cosa que mai s'ha resolt del tot bé.
El tema aquest de tothom fa fotos amb el seu mòbil però després no les comparteix ningú.
Tu, Marc, perquè ets una persona completament antisocial, però gent,
que té més dots socials o que forma part d'estabaliments viatges,
activitats en grup coses aquestes,
no acabes mai compartint les fotos no les acabes mai compartint,
com a molt la gent fot el grup de whatsapp, en tira unes quantes i te les demana,
però l'experiència és que amb ningú comparteixes les fotos de les coses que
fas, és una cosa molt mal resolta i realment,
tampoc ho acabes fent, suposo que.
Perquè cadascú fa fa les seves putes fotos, ja no només hi ha una persona que
vagi amb la càmera, sinó que si vas a un grup dius, hòstia, som tres famílies
o un grup d'amics gran que tothom que anem a PortAventura tothom farà les seves fotos, no?
I dius, jo tinc les meves i si vols alguna en concret, hòstia,
aquella de quan jo he posat a tal aquella que m'has fet, em passes aquella foto,
però allò de compartir àlbums sencers crec que no s'ha fet mai es feia quan
hi havia allò de Facebook, no?
Que la gent posava les seves fotos allà i si m'apures, Flickr
però ja el tema de hem passat de tenir massa poques fotos en què la gent no
les compartia perquè eren massa poques i potser no eren de massa qualitat va
haver-hi un moment el Messi Middle aquest que sempre comentes que és com,
allà sí que es compartia més perquè igual, lo seu era,
compartir les fotos perquè Facebook havia posat la funcionalitat.
Etiquetaves a la gent i allò creava una miqueta de viralitat i comentaves les
fotos i la gent es passava el dia
a Facebook i després amb Instagram gran perquè si els filtres i no sé què
i ara hem passat a l'època de foto, vull dir, estem clarament a l'època de vídeo,
Marc Aleshores, això per un cantó,
Després ja no només no hi ha product-market fit, és que no hi ha product-decade fit, saps?
Vull dir, és que no està a la dècada correcta, és un concepte que m'acabo d'inventar,
és que està a l'època equivocada, per no dir-ne una miqueta més i ho treu al
segle equivocat, que seria product-century fit,
seria un altre concepte interessant que jo crec que d'aquí a poc ja es podrà començar a explorar.
Sinó que et mires per mi el més tremendo d'això no és treus un producte que
ningú ha demanat, no sé què, mira, a tothom li acaba passant i jo què sé és
una tia brillant, segur que,
acabarà empivotant alguna cosa superinteressant i li acabarà anant bé,
jo no li desitjo mal a ningú, a menys que sigui ja ho saps, la gent de Glovo o els nazis,
però és veritat que hi ha un parell de coses que també són molt rellevants primer
és haver aixecat un fut i mig de pasta per haver fet aquesta aplicació o sigui,
tornem al model de segurament és com que tinc accés a aquest tipus de capital
doncs l'aixeco i així crea un equip i fitxo tot d'agenda ex Google,
ex Facebook, ex Yahoo o sigui, gent molt top per fer això, no?
I dius, hòstia, no sé si realment estàs cremant aquest tipus de talent però
ja la cosa més explosiva és la següent, i aquí agafa't fort,
que venen corbes és, l'aplicació tenia un disseny que el 2015 2015 ja es veia antiquat, d'acord?
Quan he dit que aquesta aplicació era del 2009, és que potser...
Jo estava pensant i dic quan miro les captures de pantalla d'aplicacions,
que això a mi m'agrada fer, tinc captures de pantalla d'aplicacions de fa molts
anys i tal, de moments icònics, no?
Hòstia, el primer tuit que vam fer de Mars Base, tinc la captura de pantalla
de Twitter d'aquell dia, d'acord?
I aquell Twitter del 2014 d'aquell dia,
ja es veu més modern que el disseny de Shine que es va publicar fa un parell de setmanes.
Hi ha llibreries d'aquestes de wireframes que són com més sofisticades que el
disseny de l'aplicació.
Quan la vaig veure vaig pensar estic veient els wireframes de l'aplicació.
No, no, no, no, no. L'aplicació la van publicar d'aquesta manera.
No només això, sinó que van tenir el...
Això d'anunciar-ho el 26 de març, que és quan ho publica ella a Twitter i es
fa una miqueta tota la revolada a xarxes socials i, òbviament,
comença a entrevistar a tot arreu.
Clar, una persona tan famosa, tu mires el seu Twitter i surt a la CNN,
surt a tots els diaris, a totes les televisions en prime time,
anunciar-ho als late night shows.
Uau, la nova aplicació de Marissa Maier, no? I la penya se li tira a sobre d'una
manera, perquè, clar, aquest disseny és que és molt dolent.
O sigui, no només perquè es veu antiquat, l'elecció de colors, o el que tu vulguis, eh?
És que les coses no estaven alineades, Marc. O sigui, tu veies botons que el
text estava enganxat a la part de dalt i dius vols dir? Ja no, Marissa Maier, eh?
Segur que no deu ni haver vist l'aplicació. No la deu tenir ni instal·lada al
mòbil. Però és que jo crec que el seu equip tampoc. Què passa?
La part més ridícula i còmica de tot això és que el dia 2 d'abril publiquen
i diuen, era una broma d'April's Fools aquest disseny.
En realitat l'aplicació té un altre disseny i al cap d'uns dies publica la mateixa
Marissa Mayer que havien contractat a un dissenyador,
el dia 9 d'abril ja publiquen que tenim un redisseny de l'aplicació i dius,
hòstia puta, han fet un redisseny?
En una setmana que tampoc és una meravella.
És una còpia absoluta d'Instagram de fa cinc anys, amb el cor, la icona aquesta del...
Com se'n diu això? La bombolla de quan algú parla en els còmics,
que en castellà es diu bocadillo, però en català no sé com es diu, no?
És exactament igual que Instagram de fa uns anys.
Tampoc em sembla meravella. Vull dir, es veuen també coses no molt alineades, botons...
Hi ha un botó que és el de crear, que t'ho juro, que sembla el d'Android de
primeres versions, però quan parlo d'Android de primeres versions estic parlant
d'Android de 2008, eh? Bueno, 2008, perdona, que no havia sortit.
El meu primer Android va ser el 2009, doncs per allà.
O sigui, és que no és tan atròs com l'altre, però és força dolent per haver
tingut aquest background, aquest equip, aquest capital, tot aquest temps,
parlant de l'empresa per saber quan han treballat i hòstia, el dissenyador es diu,
Joshua Wolk que té una agència creativa que es diu Wolk Creative,
i això, el dia 9 la Marissa Mayer publica un tuit dient,
gràcies Josh per saltar, diu for jumping into the frying pan que és una miqueta
com saltar una miqueta el lío o les coses que s'estan cremant,
teníem aquí aquesta aliada tan totxa, perdoneu pel llenguatge científic que estic utilitzant.
Per ajudar-nos i així tindrem més ajuda in-house de disseny d'interfícies.
Vol dir que no tenia ningú fent UI a dintre de l'empresa.
Aleshores et preguntes, què collons tens a l'empresa? Si ets una persona producta,
no tens gent de UI a dins l'empresa, 1.
Normal que tinguessis aquest disseny de merda. 2.
Per què? O sigui, per què el 2024 montes és una empresa tan orientada a producte,
B2C clarament i no tens internament a ningú de UI si has aixecat no sé quants
melons ets Marissa Mayer i estàs fent l'aplicació que,
vols canviar el món amb ella quin nivell de desconexió de la realitat hi ha,
hòstia, és que no ho sé, em sembla em sembla com, jo crec que ni la sèrie de Silicon Valley,
haurien pogut replicar una cosa així, diria això no s'ho creurà ningú,
que el 2024 24, algú intenta llançar una aplicació que s'hauria d'haver llançat
el 2014 i ja hi aniria tard, val?
És molt fort, o sigui, jo tot aquest episodi el trobo.
El trobo esperpèntic. El trobo d'un nivell de desconexió de la realitat, al·lucinant.
No ho sé, tio. És que m'he quedat sense paraules quan he vist tot aquest episodi. Li faran una sèrie o no?
Ja, no ho sé, però... No sé si... Si fos molt cabron i digués diners infinits,
jo faria un documental de Netflix d'aquests, de tres o quatre episodis,
dient a veure com s'ha parit aquesta aberració.
És que és molt heavy, tio.
Com més ho miro, menys ho entenc, clar.
No ho entenc, no ho faig per fer una humilació pública, però sí que dic,
hosti, és que realment, si hi hagués un llibre on t'expliqués capítol per capítol,
totes les cagades de com no fer una cosa,
crec que han anat per cada capítol i han dit, doncs farem això i això també, i això també, saps?
És que, no ho sé, és que t'ho juro que estic al·lucinant, eh? Me'n faig creus.
Però, cuidado amb el que diem de les sèries, perquè ara has mencionat la de
Silicon Valley, que va ser, diguem, el precursor de tot plegat.
Però, recentment, el món startup tecnològic, diguem, americà,
ha donat una quantitat de guions i produccions a Hollywood que,
fixa't, Netflix va treure les sèries de Spotify,
HBO em sembla que va ser la que va produir la de Theranos.
Recentment ha sortit la d'Uber i la de WeWork a Apple TV,
que, per cert, la de WeWork, Jared Leto i Anne Hathaway és per flipar i bastant
basada en fets reals que, de fet, aquí ja ho vam comentar en el seu dia,
quan va sortir el feeling de l'IPO que el tio aquell havia fet autèntiques salvatjades
que havia comprat una empresa d'onades Sí,
sí, del País Basc del País Basc,
Exacte, va voler muntar una escola, es va ficar la marca Wii al seu nom i després
la va vendre a WeWork, havia comprat edificis i feia els leasings després cap
a WeWork. Era tot absolutament distòpic.
Espera, espera, espera. Una cosa més, hi ha un nou episodi que haurem de fer,
perquè ara està intentant comprar WeWork.
Està intentant comprar WeWork ara, perquè com que ja està en bancarrota,
posau, ara la compro barata, ja la parell refluta.
Clar, és que està en bancarrota, és el que t'he de dir. És tan fort. Clar.
Quan el van fer veure... És que jo crec que es va endur com el millor deal del món.
O sigui, el tio el van fotre fora com a CEO, però el van seguir mantenint com
a... Sí, sí, sí, chairman.
Chairman o whatever li diguin a aquestes posicions que estàs allà i no fots
res, amb un salari de 59 milions.
A l'any, o sigui, és una barbaritat però com collons has cabrat aquesta companyia
has fet atrocitats amb ella,
però bé, en fi, és igual després anava a dir que també hi havia han fet el de
Blackberry també estava aquell del Social Dilemma que era de Facebook la peli
era de Social Network?
Ah, això de Social Network no és Social Dilemma, Social Dilemma és la del Tristan
Harris aquell que va de que estem tots molt malament i que el social media ens
matarà a tots però, per què t'estava dient això?
Ah, sí, però de la Marissa Mayer.
Puntualització sobre Marissa Mayer. Igual he dit que és una cabrona,
però jo em refereixo a que la tia era una mica agressiva, diguem,
amb la seva política d'hores treballades.
És una tia que es coneixia per treballar com 150 hores a la setmana.
I d'alguna manera això arrossegava una mica tots els equips que portava i de
aquí en sortia tot aquest concepte d'aquesta cultura agressiva de la senyora Mayer.
Però aquest em sembla com el mític cas de lloc correcte, moment oportú, què passa?
Et surt algú molt bé i a partir d'aquí ja hi ha com aquest viatge diví en el
qual ja tothom t'inverteix, tot el que toques es converteix en hort,
però res més lluny de la realitat.
O sigui, és tot el contrari. Aquest dia possiblement va fer una cosa bé,
i em sembla que estava l'equip de Google Maps de producte, també diria,
però d'aquí a que et facin CEO d'una companyia pública com Yahoo
és que la va portar la gestió de Yahoo va ser com un dels casos de dir,
això, les coses no es fan així.
I malgrat això has seguit, i és el que tu dius que segueixes arrastrant una
quantitat de talent i una quantitat de calés que dius, a veure noia, és que,
tampoc has demostrat moltíssim però no saps per quin motiu molt clar és que
jo també crec que és cada vegada crec que és tan important la gent que tens
a llestir de contactes que...
És que són les relacions personals al final, Àlex, i no ho sé.
Vull dir, igual aquesta dona això... Això s'ha fet molt bé. Però, tornant al punt de...
Del que comentaves del problema no resolt de les fotos, a mi un concepte que
em sembla fascinant, i jo crec que això és la mítica cosa que la intel·ligència
artificial pot solventar molt bé, i és en quants telèfons existeix la teva cara?
O sigui, en quantes càmeres t'han arribat a fotografiar? I són fotos que tu
mai arribes a tenir, i és un problema que ningú resol, estic totalment d'acord.
O sigui, jo crec que aquesta és una pregunta que s'hauria de posar a les típiques,
entrevistes de Google, que et pregunten quantes pilotes de golf caben en autobús,
quantes finestres hi ha a Manhattan, i tot això, A quants telèfons hi ha la teva cara?
És boníssima aquesta. Tu com ho calcularies?
Depèn moltíssim del teu tipus de perfil social. Exemple, si tu ets,
per dir alguna cosa, saps aquestes estàtues de les Rambles? Sí.
El teu número tendeix a l'infinit. Perquè han passat tants turistes per allà
que s'han fet fotos al teu costat, que és incontable.
Però per una persona com la meva et diria que segurament començaria pel layer de la família,
després aniria com als amics més propers i llavors aniria creant com una funció
d'utilitat de creixent en funció de que s'allunya de la meva network més propera.
Però és pregunta de pilotes de ping-pong dintre d'un 747, eh?
Perquè no estàs en control de com és la resta de gent amb la teva privadesa, no?
Perquè, o sigui, permet que la teva família t'estimi i tot això,
vull dir, no saps si els han robat el telèfon, si són de posar fotos més públiques o menys vull dir,
hòstia, comparteixo a tants grups no saps si en un grup de whatsapp on comparteixen
fotos dels crios mira el meu crio quan era petit en fi,
tornant al tema el de les relacions és molt important a mi em fa pensar,
i està molt lluny, no vull relacionar-ho amb tota la gent aquesta si jo ara visc, per exemple.
Que el fundador del Fire Festival, l'escàndol aquest d'aquesta festa que havia
de ser emblemàtica, llegendària, èpica i una cosa d'un cop a la vida,
en què van aconseguir...
O sigui, muntaven un festival en un lloc privilegiat, amb unes mencions,
que havien d'anar-hi no sé quants famosos.
De fet, alguns famosos van confirmar la seva existència i això va començar a
fer una bola de... Cada cop més i al final el festival aquest no es va celebrar mai.
De fet, també hi ha documentals d'això, no sé si són a Netflix o on perquè jo
aquest tipus de coses no les miro però em consta que existeixen i aquesta persona ha estat a la presó,
i han passat uns anys i ara s'ha muntat una agència de màrqueting i la gent
l'està contractant, s'està tornant a forrar per què?
Perquè evidentment el volen per una persona que diu, si va ser capaç de fer
això evidentment que serà capaç de fer que la meva app de merda se la baixi a algú,
o que em doni certa notorietat, tal cosa jo ja controlaré les accions i tal
però, evidentment, aquesta persona és un geni del màrqueting, no?
Doncs, serà un estafador hi ha gent sense escrúpols que contracta aquest tipus
d'estafadors, no? I dius, hòstia, doncs realment no ho sé, saps?
És que ho trobo molt fort, no? Aleshores clar, quan has assolit aquest nivell
de, no sé si és tant el nivell de contactes o.
Assoliments aquests que et demostren certa cosa encara que Fire Festival fos
un escàndol i un frau en tota regla molta gent ho percep com tot el món va parlar
d'això durant unes hores o durant uns dies o unes setmanes per tant,
aquesta persona ha aconseguit una cosa que està a l'abast de molt poca gent
si ho ha aconseguit té el meu respecte si no el meu respecte com un...
En anglès diries acknowledgement no és admiració és com un... com traduiries, tio?
És com un... accepto que tu has fet això això, saps? Vull dir, t'ho reconec.
Potser seria la paraula. Et reconec que has fet això, et reconec,
La part de mèrit que es pot reconèixer de manera positiva entenent que hi ha
molt més de negatiu i de falsedat i de frau i de tot el que tu vulguis,
però té una part de cert mèrit.
Si ho has aconseguit, hòstia, olé per tu. És a dir, és com si l'equivalent de si algú.
Va aconseguir no sé quants ors mundials a les Olimpiades durant molts anys i
al cap de 15 o 20 anys, o 50, es descobreix que el tio anava posadíssim de cocaïna, saps?
Li treu mèrit? Clar que li treu mèrit, però hi ha dues coses per les quals té mèrit.
Una és, igualment, va aconseguir fer-ho i va aconseguir no sé quantes medalles,
i l'altra és, va aconseguir evitar tots els controls de doping durant molts anys, no?
Hi havia molts ciclistes famosos que van acabar amb temes de doping,
no? No sé si Alex Miller va... Al Armstrong.
Al Armstrong, etcètera, etcètera, no? i igualment hi ha una part de mèrit que
queda eclipsada per tot el dolent que van fer després però per mi l'equivalent seria això,
llavors jo entenc que el que està passant amb Marissa Mayer és com poder ha estat
molt respectada en la indústria durant molt de temps per diverses coses,
entenc que hi ha gent que se li ha quedat aquest afecte de dir,
sí, jo no conec la part dolenta o no estava jo allà com per verificar-ho,
però, bueno, saps?
Em sona que fa les coses molt bé, és molt coneguda i per tant li he d'invertir,
clar, que pot anar malament amb Marissa Mayer.
O sigui, la teva tesi és que no importa si és per bé o és per malament,
mentre tinguis notorietat, l'outcom sempre serà positiu.
Jo crec que arriba a un punt de... Un punt a la vida en el que,
simplement per ser molt famós o molt ric, ja t'has passat el joc i sempre hi
haurà algú que confia en tu d'acord?
No ho sé, tio. Jo ahir, per exemple, estava a l'Europa Cafè,
i estava aprenent alguna cosa amb la Marca Altès.
És molt elitista, aquell lloc, eh? Hi ha molts pijos allà, eh?
És molt elitista! Hòstia!
És molt elitista, tio. És a dir,
realment... Però una de les coses que m'agrada... Primer, allà fan una...
Com es diu això, tio? Hi ha com una...
Una muntanya de... Ja t'ho diré, és que ara no me'n recordo que era exactament
aquell plat, una cosa que quan hi anava, perquè jo hi anava pre-pandèmia a fer
reunions amb gent d'aquella zona,
doncs anava per allà i realment és un d'aquests llocs on no et molesten per
treballar amb el portàtil, que a Barcelona cada cop en queden menys i està bé.
Doncs això, hi entra el Javier de la Rosa. Tu saps qui és el Javier de la Rosa?
Home, no, el del barco. Clar.
Quin barco? Tio, tenia el llate més gran de Barcelona.
Ah, vale, però per què? Què havia fet Javier de la Rosa? Perquè clar,
els que van créixer als 90 ensona que aquest senyor estava amb molts judicis, bàsicament.
Vull dir, jo és tot el que sabia. Sí, van a la presó.
Jo no sabia qui era, però la mare em va explicar, no, aquest és el que va tenir allò de Portaventura.
I vaig ser així, com si sapigués de què parlava, dic, no tinc ni puta idea de
qui està parlant, no sé si és el creador de Portaventura o va desfalcar alguna
cosa en Portaventura, no sé què.
I vaig dir que sí, però en realitat, m'agrada igual qui era Javier de la Rosa.
Jo sabia que tenia un barco molt gran. El meu pare sempre ho deia.
Bueno, doncs el que volia dir és que.
Si va estar a la presó, allà estava tan tranquil, passava d'allò,
i la gent el saludava, i no sé què.
És com si algun dia es descobreix que Jordi Pujol robava amb mans obertes,
que no ho sé si això és veritat o no, però s'acaba descobrint.
Igualment, se'l reverenciarà, saps? Vull dir, se'l reverenciarà perquè com a
persona anciana i com a persona que té una notorietat molt gran,
doncs ha assolit un cert estatus que, fàcil que faci, doncs ja és una miqueta igual, saps? Et dic més.
Vull dir, això passarà amb Dani Alves, saps? Per bé que hagi violat aquella
pobra noia al Sutton fa un any o alguna cosa així, doncs com que ja l'han tret
de la presó i és famós i ha guanyat no sé quants milions i és futbolista i no sé què,
d'aquí no res serà representant de futbolistes.
Estarà comentant partits de futbol a no sé on. L'agafaran com a...
O sigui, clar que tindrà el trajet tacat, però la gent el seguirà contractant
i seguirà fent negocis perquè al final era Dani Alves, saps?
Això és una d'aquelles coses que que molesta, que et demostra que a partir d'un
cert nivell de notorietat, contactes, diners i tot això, doncs pot ser un putíssim
merdes que és igual, saps?
Vull dir, si avui en dia Hitler estigués viu, segurament el contractarien d'algun
lloc per fer d'assessor de certes coses, val?
Per tant, amb la qual cosa, no ho sé, tio, a mi és d'aquelles coses que cada
cop em fa més fàstic d'aquesta societat.
No, però això està molt inventat, eh? O sigui, és aquella idea que no aprenem, mira.
Correcte. el llibre aquell de Michael Lewis que es diu Moneyball la idea és
molt tonta és que en el draft del béisbol es veu que la gent sempre es fixava
en la forma del tio l'uapuquera com es movia el braç i això no importava una
puta merda si al final va haver-hi un senyor que va anar allà.
Va fer la mítica que nosaltres diríem que era data-driven.
Llavors, el senyor va agafar els datos i va dir, a veure, aquest tio mou molt
bé el braç, però té uns números de merda, no?
Llavors aquest tio no l'hem d'agafar, l'hem de fitxar a un altre, no?
I sí, sí, sí, ho va fer com la mítica tonteria. Llavors això es veu que va portar
com un munt de polèmica en el mundillo perquè llavors, tu imagina't, no?
Els mítics casposos que portaven tota la vida allà, que ja sabien com es feien
les coses, tal, i tu a mi m'has de dir que perquè tens una cosa que es diu Excel
saps que aquest tio serà més bo que l'altre, no?
Bueno, en fi saps com acaba la història, acaba bé el tio guanya la Lliga,
bla bla bla hi ha una pel·li del llibre que surt al Brad Pitt que segur que
te la pots mirar molt ràpid i fa el mateix aquesta és la mítica idea com ens
deixem endur per aquesta àurea que genera la gent i ara,
mentre parlaves que has ficat l'exemple del de la Rosa i també has explicat
que tant per bé o per malament la notorietat és important Per tant,
m'ha vingut una altra pregunta. A veure si tens resposta per aquesta.
Què ho hauries de fer sense cometre cap crim, o sigui, cap il·legalitat,
per sortir el més ràpid possible al Telenotícies?
Avui. Avui per sortir al Telenotícies.
Aquesta setmana. No, no, avui. Jo crec que si tu t'ho proposes,
el mateix dia surts al Telenotícies.
Per exemple, manifestant a Plaça Sant Jaume per alguna cosa,
fots una liada bastant parda. O talles el trànsit amb força gent.
Lies a 50 persones i vas a tallar el trànsit a la Meridiana.
T'asseguro que venen periodistes. Surt-se a Telenotícies.
Però estàs rascant la il·legalitat. Estàs rascant il·legalitat aquí, eh?
Clar, perquè suposo que com a manifestació hauries de demanar permís per manifestar-te, no?
I suposo que va més tard. A veure, sense rascar il·legalitat per sortir al Telenotícies...
Posar algun... Hòstia, no sé si algun anunci tipus el que va fer a la porta,
aquella lona que va fer a Madrid de ganes de volver a veros, no?
Alguna cosa d'aquestes. Tindria que veure amb la publicitat.
Publicitat. Ja... És que potser podríem acotar més la pregunta,
perquè clar, si pots gastar-te molta pasta és molt senzill, però no,
ha de ser molt... Ha de ser molt bootstrap, o sigui, ha d'estar anant amb el
mínim. Què tens al cap, Marc?
No, és que no tinc res, és curiós, no sé com fer-ho, eh? Potser em veus avui. No ho sé.
Hi ha una altra cosa... A veure... No ho sé, no ho sé, no ho sé. Ara mateix no...
No, no, és difícil, eh? No és fàcil aquesta pregunta. És d'entrevista a Google,
eh, també? Doncs mira, podria fer-la servir?
Com que ara estic fitxant una persona de màrqueting, podria fer-la servir jo
per veure realment quina inventiva té la gent.
Però clar, també és una gran putada que una gent, una persona la posis en aquest
compromís d'haver d'improvisar aquest tipus de coses sense saber-ho, saps?
Però suposo que és part de lo que fan a Google, però diuen, ah,
és que així, si no estàs preparat, a veure com reacciones en el moment que es
dona aquesta circumstància.
No es donarà mai aquesta circumstància, saps? Però bueno.
Home, a veure, si tens una carnisseria i estàs fitxant algú per tallar el pernil,
no cal fer-li aquesta pregunta, però a una persona de màrqueting em sembla que,
almenys, només mereix sentir la seva resposta. O sigui, ja esperes,
almenys la seva resposta sigui una mica més creativa que la teva a veure què
surt d'acord, d'acord, és que a mi ara mateix no sembla que ho diria res clar,
el problema és que tampoc, suposo que moltes d'aquestes coses passen perquè
no tens clar el límit de la legalitat, és a dir, que és legal que no és legal,
com té clar que probablement cremar cotxes a la Meridiana no seria una cosa legal.
Però posar algun tipus de lona enorme en algun edifici i tal és legal sempre
i quan no infringeixi segons quines normatives de l'Ajuntament de preservació
o que a nivell de publicitat,
no sé quin tipus de consentiment ha de tenir que no tapi també la visibilitat
dels veïns, vull dir que realment hi ha tanta normativa a Barcelona que es fa
difícil saber quines estàs trepitjant i quines no, i de fet també et diré que
moltes es trepitgen de manera constant i la gent no sap què està passant això, però bueno,
Aquí deixem la pregunta per l'entrevista de màrqueting de tothom que vulgui
fitxar a una persona a veure què contesta. I que ens paguin royalties.
Sisplau, sí. O almenys que comparteixin les respostes perquè realment volem
saber-les en aquest món tecnofaudal. Llavors, avui no parlem del món tecnofaudal, oi?
Això no, eh? No m'he llegit l'article, te l'he compartit, però...
Per la setmana que ve. Ja ho avancem. Això surt la setmana que ve.
Passem-ho. Passem-ho a la gent perquè se llegeixin, que se preparin.
Això entra a examen, com diria el Ganyet.
Llegiu-vos l'article del Barufakis que ha posat com el... El resum és la tecnologia
que ens havia de salvar com el capitalisme en realitat ens ha convertit en uns
esclaus, en uns serfs del tecnofaudalisme.
M'ha semblat brillant ja només el títol i dic, suficient com per comentar-lo
breument i ja me'l llegiré de cara la setmana que ve i el comentem perquè va
molt en línia del que és aquest podcast que podríem dir com lluitant contra
el tecnofaudalisme des de 2021.
2? 2021? No sé, em va començar ja, mare. Molt bé, cosa que ens deixa...
Ara sí, és el meu moment, gràcies. Fa un mes que tot gira en torn a aquest precís
moment, que és quan podem parlar d'avions al podcast, que és ara, d'acord?
Llavors, l'Àlex, no sé per quin motiu, la història de Boeing li semblava interessant
i, evidentment, és que diré que me l'he preparat, però és que no...
És que, mira, ho sento, eh?
Vull dir, em faré el xulo, eh? Però és que no em calia, Àlex. llavors.
Mike Drop venia preparat de casa ja, valer o no llavors, com que no sé molt
bé què t'interessa de la història de Boeing, deixa'm que t'ho pregunti i jo
si vols et dono la resposta Val Què m'interessa?
Què està passant? Per què està venint tants escàndols amb Boeing ara,
d'avions que es cauen a trossos, bàsicament un que se li va obrir una ala L'altre
que li va saltar a la porta,
una de les portes que se li va obrir, que va causar allò, aquell iPhone que
va sortir volant a Alaska i va caure i que, de fet, va seguir funcionant,
no? Aterratges d'emergència.
Està venint com més incidents que mai.
O bé, recordem que s'han de verificar les fonts, i jo mateix no ho he fet,
però almenys ho poso en dubte, de dir, o potser és que s'estan compartint més. Val? Ja està.
Vale. La teva assumpció és correcta. i, per entendre-la, cal que ens remuntem
al final de la Guerra Freda. Hòstia puta, Marc.
Moment professor d'història, eh? És important que ho fem. Mira, i ara entendràs per què.
Quan es va acabar la Guerra Freda, va haver-hi un event històric,
a part del mur de Berlín, que tots tenim als nostres caps, que és la mítica
cosa en la qual t'hagués encantat estar com una mosca a la paret.
I és que es veu que va haver-hi un sopar entre els caps visibles del Departament
de Defensa dels Estats Units i tots els contractors.
De tota la indústria armamentística, els Lockheed Martins de la vida,
tots els que fan armes, avions i coses aquestes.
Per un client, que és bàsicament el Departament de Defensa, el seu client els
va asseure en una taula i els va dir, bueno, senyors, això de la Guerra Freda
s'ha acabat, aquí el que heu de fer és juntar-vos perquè anem a reduir el sector.
És molt bèstia que el teu client et digui, senyors, s'ha acabat la festa, o ho junteu o moriu.
Això està documentat, això va passar llavors, per exemple, d'aquí va aparèixer
Lockheed Martin, Lockheed era una empresa i Martin Marietta era una altra empresa
es van juntar, Lockheed Martin, aquí la tens després, què va passar?
Doncs Boeing era Boeing de tota la vida i hi havia una companyia que es deia
McDonnell Douglas, que també feia avions casualment i van dir,
senyors vosaltres dos, què feu?
Avions, oi? doncs apa, juntets, i es van juntar i la companyia que va sortir,
va heredar el nom de Boeing però va heredar tota l'estructura directiva de MacDowell
Duggan. Per què és important això?
Boeing era una companyia que històricament tenia un linatge d'enginyeria i de qualitat increïble.
El que sortia d'aquella línia de producció era...
L'excel·lència més destil·lada. Era el que avui aquí, en el món tecnològic,
diríem com engineering led, saps? O sigui, era una cosa absolutament liderada per l'enginyeria.
I, en canvi, els senyors de McDonnell Douglas podríem dir que eren com senyors
de Wall Street posats a la indústria armamentística.
Llavors, aquells senyors van veure que allà es podien fer molts calés i van
dir bueno, senyors, aquí, amb això de Boeing, fotrem una de pasta que no saps...
Però no ho començarem a agafar. Llavors, què va passar?
Va passar, bueno, i aquí per donar context, històricament llavors Boeing era
absolutament líder en la venda d'avions.
A d'avui això és un duòpoli. Tens Airbus, que som nosaltres,
els europeus, i tens Boeing.
En el passat, a veure, o sigui, no era ni competència Airbus de Boeing, per començar.
I llavors, el seu següent projecte, el que va venir just després d'aquesta fusió
directiva, va ser el 787.
El 787 és un avió, no sé si ets familiar amb ell.
Ni idea, Marc. Jo avions sé que tenen dues ales i prou. Si em diessis que hi
ha avions amb quatre ales, m'ho creuria.
O amb dotze, no ho sé. No, no, no, no.
De moment dos, això està bé, això està bé. El 787, Àlex, és el que va venir
després d'un dels fracassos d'Airbus que no us sembla que és a la A380.
La A380 no és un gran avió per Airbus perquè és un avió molt gran, és aquell avió tan gran,
tan gran, tan gran que porta quatre motors i que em va vendre molt sobretot
a les línies del Middle East de mítiques Qatar Airways Fly Emirates,
tot això i tenia molts problemes d'eficiència només funcionava amb vols molt
llargs llavors, què va fer?
El 787 és el mític avió que funciona molt bé.
En distàncies curtes perquè és molt eficient i obre noves rutes que abans no
eren possibles. Per què va això?
Els K787 portaven molta innovació en aquell avió.
Per exemple, hi havia noves tècniques d'aleació, funcionaven molts materials
compostos... I què va passar?
Que per estalviar costos, perquè aquests de McDonnell Douglas van veure que hi
havia encalers, el que van fer va ser que ho van treballar tot a base de proveïdors
externs, que és una cosa que Boeing no havia fet mai.
No ho van fer de manera vertical ni integrada, sinó que van enviar tot a proveïdors
externs per estalviar costos. Llavors aquest avió va ser un fracàs en tema de
costos i temps, es va doblar el pressupost que hi havia, i què va passar?
Aquesta gent va dir, merda, merda, això no ha sortit bé, i resulta,
a sobre, que Airbus ens està posant avions en el mercat que són molt més eficients que els nostres,
i ara toca renovar, anem a dir, el Volkswagen Golf dels avions,
que és com l'utilitari, el que més es ven. Quin és aquest?
És l'Airbus 320 i el Boeing 737.
I aquí comencen els problemes de Boeing, d'acord? Amb el tema del 737. Què és el que passa?
El 737, què passava? Aquest avió no era gens eficient i era un avió molt antic,
que de fet el primer va ser als anys 60. I què passa?
Els avions, per fer-los més eficients, ara no estàs fixat que abans tenien els
reactors molt petits i ara els tenen molt grossos.
No t'has fixat en això, que els motors de les ales són molt grans?
Jo pensava que era segons el tipus d'avió, sí, però no sabia que era una cosa
que havien canviat tots a la vegada.
Vull dir, no sé, pensava que això és el típic que és pels vols més llargs,
vols transoceànics, per exemple, posant-los a cima.
És un tema d'eficiència, i aquí no entrarem perquè això dona per un episodi sencer.
És a dir, com els motors es fan més grans...
Un motor de reacció bàsicament té un principi molt fàcil, que és que ha de moure
aire de davant enrere. Llavors, això és bàsic.
Abans, què passava? Que tot l'aire passava per dintre del jet, del compressor.
Però ara, què passa? Que el que fan és que, de la mateixa manera que tu pots
moure molt poc aire molt ràpid, també pots jugar a moure molt aire menys ràpid.
I això és el que fan aquests turbofans, no? Per exemple, l'últim model de turbofan,
que és un de gener elèctric, el 9X, té 3,4 metres de diàmetre.
Això vol dir que tu a dins, amb els braços oberts, no series capaç de tocar
les puntes. És molt heavy, eh?
És a dir, un motor d'aquests és més gran que el fuselatge de diàmetre,
per exemple, d'un 737. És una animalada. Però no entrem aquí.
Tu només t'has de quedar amb la idea que els nous motors, per ser més eficients,
han de ser més grans. Llavors, què va passar?
Va passar que aquests tios van dir, merda, merda, això del 787 no ens pot tornar
a passar. hem de posar aquest 737 per fer-lo més eficient per lluitar contra
el nou Airbus que just ens està menjant la torrada.
Llavors, què passa? Que no van aprendre la lliçó correcta, perquè en lloc de
dir hem de tornar a l'excel·lència de l'enginyeria, van dir no,
no, no, no, això no ens pot tornar a passar, el que no podem fer és prendre
aquest nivell de risc una altra vegada.
Llavors, què van fer? Van dir, bueno, nens, agafarem el 737,
que és el que tenim, i bàsicament li fotrem uns motors més grans i més eficients.
Però, clar, això no ho podíem fer perquè, com que he dit, són més grans llavors
el 737, com que els portava molt petitons, portava les ales molt,
molt, molt, molt baixetes per tant, no hi cabien llavors, per fer-ho,
el que vam fer va ser com moure el motor endavant i cap a dalt però això va
portar un problema i és que, durant l'enlairament, el thrust,
o sigui, com la reacció que treia l'avió era molt alta i el que feia és que
tenia un problema de pitch i és que l'avió tendia com a anar cap amunt llavors
els tios, per corregir-ho van posar un sistema de software a dintre de l'avió,
conegut com el MCAS, que ara no recordo les inicials exactament,
que volien dir que funcionava.
Amb el sensor de l'angle d'atac de davant és un sistema que bàsicament el que
feia és que si tu a l'avió generava molta inclinació doncs el sistema activava
el flap de darrere, pum, i el feia baixar molt bé, què va passar?
Va passar que l'any 2018 un avió don...
A Indonèsia em sembla que va ser, acompanyant Lion Air, se li va mal funcionar
l'angle d'atac, això es va començar a activar d'una manera absolutament boja,
i què va passar? Que l'avió va caure.
Boeing va dir que no, que era un problema dels pilots, que els pilots això ho
estaven fent molt malament i que no tenien ni poter de lo que tenien entre mans.
Es van rentar les mans i al cap de sis mesos, em sembla, Ethiopian Airlines
va caure un altre avió amb exactament el mateix problema.
346 persones han morit en total et diria que és com dels fracassos més grans
de l'aviació i tot perquè es van crear moltes draceres financeres per una companyia
que sempre havia estat dirigida per l'excel·lència enginyeril,
i on va tot això?
Doncs va a que a dia d'avui és un cas de fracàs de poder prioritzar les mètriques
financeres per sobre de les de qualitat i les de producte i en fi,
aquesta és una mica la història de per què et porta aquí el tema de Boeing i poc més.
M'interessava perquè vaig veure tots aquests problemes i de cop i volta és com
la gent li està agafant una por a volar als Estats Units perquè cansella vols
perquè el model d'avió, perquè tens.
Portals que et diuen tota la informació d'un avió.
És Sid Guru el que et diu el tema de quin tipus d'avió és, com és per dins i tot això.
Ja no me'n recordo. Hi ha una aplicació que en el seu moment,
quan volava més i anava més als Estats Units i tot això, mirava,
et permetia veure l'avió per dins.
Aleshores podies saber on estaven les sortides d'emergència,
on estava la part de menjar dels avions, aquest tipus de coses.
Vull dir, també els tipus d'endolls, el media center,
podies mirar totes aquestes collonades, però que va bé perquè per vols llargs
doncs és important saber si els agents tenen endoll, si no en tenen,
si és un mediacenter de quin any, si té contingut propi o realment són les quatre
mateixes pel·lis de merda que tenien als anys 90 i ja està, no?
I la gent va començar a cancel·lant massa i dius, hòstia, és que és aquest model
de Boeing no, no, no, cancel·lo, dic, me'n vaig a un altre
vaig a mirar, vaig a buscar ja només vols que vagin amb aquest altre avió no
sé si realment les aerolínies han ofuscat aquesta informació de la seva pàgina
o no no la donen ja o no ho sé, tio, o sigui, realment em resultava curiós i,
d'altra banda, també pensar que és un duopoli que porta tants anys per què no
hi ha hagut cap player que hagi entrat en aquest sector.
Com ho ha fet SpaceX en l'espai de l'exploració espacial i, doncs,
veritat que no hi hagi players.
Fa poc van començar a aparèixer els vols Boom Supersonic, em sembla que es diu,
que és l'empresa aquesta que.
Que ha fet vols amb un tipus d'avió diferent que hauria de portar disrupció
en el sector dels vols comercials.
I vaig dir hòstia, em resulta interessant perquè portava temps preguntant-me
per què no havia sortit un Flight X i de fet justament va ser comentar-ho en
un episodi i el dia següent o al cap d'una setmana veure-ho a Twitter de tota
la revolada que va agafar això el ressò mediàtic, de dir, hòstia,
mira, que bé, per fi s'ha fet,
ha sortit bé i tal, i van anunciar. Et dic, home, és un bon timing.
No sé si en aquelles campanyes de màrqueting potser van accelerar la publicació
de la seva campanya de màrqueting perquè hi havia tota aquesta onada de notícies
catastròfiques de Boeing.
I em resultava curiós, més que res. No sé si era una cosa de coincidència pura
o creus que hi ha hagut alguna cosa més orquestrada, més ben pensada.
És que és molt complicat posar un player aquí i el mig amb aquests dos és que
la quantitat d'inversió desenvolupament que necessites per fabricar un avió
és que està a l'abast de molt poca gent i si poses l'exemple d'Space X i estic d'acord,
però és que et diria que allò està més a prop d'un miracle que d'una empresa
és molt complicat fer una cosa d'aquest tipus,
ja ja però vull dir més SpaceX ha passat evidentment falta molts milions i tenir
un tio pirat com Elon Musk però per què s'han saltat la capa de volar en aquest
planeta i anar-se a volar entre planetes?
Perquè ha resultat ser més fàcil fer un SpaceX que no pas fer un boom. És el que em xoca.
És una molt bona pregunta i jo crec...
Ara potser vaig a dir una tonteria, però en total estem aquí per això, no?
Llavors, jo diria que la capa d'ineficiència que hi havia i la negligència que
hi havia en la indústria aeroespacial, però en la de tirar coets amb la NASA,
era molt més aberrant que el que està passant a dia d'avui en la indústria comercial d'aviónica.
És a dir, anem a dir-ho d'una altra manera.
Com a europeus, jo crec que destaquem en la fabricació d'avions i la regulació del GDPR.
O sigui, aquestes dues coses serem sempre recordats per aquest tipus de coses
i crec que amb els avions estem fent bona feina.
Realment, ho mires a dia d'avui i, ostres, Airbus està fent molt més bona feina
que Boeing, però molt més.
Val, sí que és una cosa de mercat, perquè Airbus havia estat el petit,
és com si, diguem, Pepsi-Cola hagués passat ara, de cop i volta,
a ser el número 1 mundial i hagués passat la mà per la cara a Coca-Cola,
cosa que no passarà, però bueno, no ho sé, potser als anys 90,
al final de la Guerra Freda es veia així, Sí, saps?
Però veus, Airbus és una companyia que ha triomfat a base no de fer-ho bé,
sinó de no fer-ho malament.
O sigui, ha capitalitzat molt en les cagades de l'altre, sense destacar en res,
perquè si et fixes a l'A320neo és una cosa molt semblant al 737 de nova generació.
Però una mica més ben fet, és a dir, simplement van fer les coses bé.
El problema d'aquestes coses és que el gran cost que té per una aerolínia un
avió nou és l'entrenament dels pilots. Aquesta és la part crítica.
Llavors, una de les directives que tenia el 737 era el fet de dir,
senyors, aquest avió es ven sense training de pilots.
És per això que es va amagar tot el concepte aquest de l'EMCAS.
Perquè van dir, no, no, no, això ja hi era, ja estava l'avió en això.
És a dir, i no m'he entrat en detall en la història, t'ho explico una mica per
sobre, però aquest és una mica el fet que va activar tot aquest problema. problema.
Però Airbus en el seu lloc va dir, bueno, escolta, posarem l'A320neo,
el modificarem i realment hi haurà entrenament per part dels pilots,
però bueno, però és el que hi ha perquè al final, vull dir, no podem posar un
avió que no funciona, no? És a dir, o no podem posar una cosa de factuosa en el mercat.
I dius, hòstia, aquesta decisió tan evident i tan estúpida és el que t'ha fet
anar millor que els altres?
Doncs, ei, doncs, Àlex, doncs, és bo que sí, és bo que és això.
Doncs jo crec que podríem deixar-ho aquí, tio, què et sembla?
Sembla aquí l'episodi? Tenim frase de tancament avui d'aquestes apocalíptiques?
Fes tu alguna cosa amb la Marissa Mayer i Boeing, si Marissa Mayer estigués
al cap de Boeing, alguna cosa d'aquestes.
No sé, digue'l que els avions tornaran a tenir hèlices, o coses d'aquestes.
Llàstima, hauria estat un bon moment per dir allò. Saps el que no vola gaire alt, no?