Jo ja estic gravant. Doncs no hi ha millor manera de començar el dia que amb
una mica de denúncia ciutadana i a sobre inesperada, tu.
Bueno, hauria de compartir la meva experiència amb el meu portàtil, amb el meu Mac.
I sobretot la dissatisfacció amb el personal de l'Apple Store perquè no és la
primera vegada que em passa.
Crec que estan com molt programats o optimitzats per enviar-te a formatejar el portàtil, saps?
A la que veuen que la cosa es complica una miqueta, dono context.
Abans d'ahir, a la tarda, que jo estava editant un vídeo del meu podcast,
se'm va reiniciar el portàtil.
Em surt la pantalla rosa, la pink screen of death, si així a Windows és la blue
screen of death, a Mac és la rosa, i se'm va reiniciar. Va, no passa res.
Poso, reinicio, torno a posar les credencials, entro i al cap de cinc segons es torna a reiniciar.
I va entrar en un bucle. Va entrar en un bucle i no hi havia manera. No es podia fer res.
Per sort podia entrar, per exemple, en Safe Mode podia entrar,
vaig poder fer una mica de backup durant la nit, vaig deixar fent backup però
no vaig poder-ho fer tot i vaig dir com que en Safe Mode no es reinicia ja ho faré pel Mati
per la meva sorpresa, i per si de cas vaig agafar ara l'Apple Store,
perquè vaig dir hòstia, llavors que igualment vaig aportar que facin el diagnòstic
i que m'hagin de solucionar-ho i el porto pel diagnòstic,
i diu, ah no, està tot bé no té cap problema de hardware, ha de ser de software,
anem a veure què podem fer hi havia un noi bastant amable i em va dir tres o
quatre coses però ja m'anava apuntant com, bueno, això mira,
si no ens el deixes aquí tres dies jo ja em vaig posar blanc tres dies sense el portàtil, saps?
Li vaig dir és que això és la meva oficina, no et puc deixar el portàtil,
la meva oficina és tot vull dir, és com la meva vida el portàtil,
no te'l puc deixar aquí tres dies segur que hi ha alguna cosa que podem fer
no sé, reinstal·lar el sistema operatiu al final no és un tema de hardware però
si és de software, generalment en reinstal·lar el sistema operatiu, doncs ja està,
no ho sé, a fer algun altre tipus de check intern d'aquestes màgies negres que tenen Apple, no?
I se li va acabar el torn i aleshores me'n posa una altra persona i aquesta
persona ja se li va dir, no, aquí no es pot fer res això s'ha d'enviar s'ha
d'enviar a formatejar, dic, no, espera,
deixa'm que ho intenti i per gran putada entro en el save mode i s'havia cascat també.
I entrava a reiniciar-se tota l'estona, dic, m'acago en l'ap.
Em vaig quedar a l'Apple Store dues o tres hores jo intentant reiniciar el sistema
operatiu i reinstal·lar-lo i buscant per internet vaig trobar una manera de
poder fer el que jo volia fer,
que primer accedir a com collons traia les coses que em quedaven del portàtil,
perquè hi ha coses que no entren pel backup,
pel que sigui, o tens coses de configuracions, certificats, el que sigui,
que hòstia, que no ho tens tan a mà, no?
I vaig veure que hi havia una manera que és la d'amb un altre portàtil,
amb un altre Mac, diguem, que sigui portàtil, pots entrar amb el TransferDisc,
em sembla que es diu. Tu coneixes el concepte del TransferDisc?
No conec el concepte. Hòstia, Marc, tio, m'estàs fallant aquí.
És com entrar, o sigui, pots activar que el teu laptop funcioni com un disdú extern,
o sigui, amb un conector amb USB-C o USB-C o de Thunderbolt a Thunderbolt,
doncs et deixa accedir al laptop com si fos un disdú extern.
I puta mare, o sigui, vaig comprar el Mac Mini, vaig dir, mira,
si tinc el backup, me'n vaig a casa,
vaig fer això, vaig poder treure tot el que necessitava, vaig crear-me un instal·lador
d'una nova versió del sistema operatiu, ho vaig posar i pam, arreglat.
I dius, tio, o sigui, se m'haurien quedat el portàtil tres dies.
Haurien esborrat tot si no fos perquè se'n va acudir dir com buscar-ho una miqueta més, no?
Quantes destrosses estaran fent a l'Apple Store per voler anar per feina, saps?
Per voler optimitzar per visita resolta i no per realment fer la feina que s'ha
de fer, perquè cap de les persones que em va atendre ni tan sols sabia.
Navegar per la terminal, saps? Perquè vaig dir, ostres, mira,
obro una terminal, monto el disdú, perquè com que estava prebut,
bueno, és igual, no vull entrar en coses molt tècniques, no?
Però però ja potser no saben tothom muntar el disc dur, no?
I poder fer servir les disc utilities des de terminal. Però,
home, un mínim, saps?, de poder
fer un xec de tres o quatre coses i reinstal·lar el sistema operatiu,
segur que poden tenir un dispositiu amb el que poden connectar i reinstal·lar-te
el sistema operatiu com amb els discos típics de Windows, no?
Hòstia, em va saber molt greu que no tinguessin això, tio.
I, per tant, bastant enfadat amb la metodologia de l'Apple Store, tio.
Perquè segurament s'estan perdent moltes dades per ai per poca formació, tio. No ho sé.
Ja, és que sobre això no sé què en penses, eh, però...
Em dóna la sensació que a l'Apple Store li ha passat una mica el mateix que a Ironhack.
Uh, fuertes declaracions. No, no són fuertes, són reals. M'explico.
A Ironhack al principi, els perfils que treia com a estudiants era gent que
li apassionava la programació i eren autèntics nerds tots i ho veies.
Jo és que recordo, als principis d'Ironhack hi havia poc staff i feies una mica totes les feines, no?
I tothom em venia i em deia, oh Marc, és que clar, és que tu fas també tot el
tema d'outcoms i trobes feina a tots els estudiants, i jo pensava,
és que jo no els hi trobo, és que se la busquen ells, és que me'ls venen a buscar,
vull dir, és que jo no he fet res, però bueno, jo igualment em posava les medalles
perquè tampoc ha estat més posar-se-les, d'acord?
Què passava? Que després el gradient del tipus de gent que venia tret a Ironhack,
a mesura que va anar creixent, es va anar diluint.
Aquell purisme se'n va anar en detriment de o és que tu em deus una feina perquè
jo he pagat 6.000 euros per fer aquest curs.
No sé fins a quin punt a l'Apple Store al principi i aquí és on tanca la meva
comparació al principi atreia com aquests fans, aquests nerds del Mac,
aquests entusiastes de l'escola de Steve Jobs i ara com que això emplea a 300.000 persones,
qualsevol que que es vegi una mica hipster i que prengui l'ates d'aquests que
t'agraden a tu, ja l'agafen per treballar, saps?
Doncs mira, no, jo ja tinc... O sigui, ara m'ho pensaré dos cops abans de tornar-hi, eh, tio?
Més que res, jo crec que la cosa que sí que és insubstituïble és que et facin
el xec aquest, com l'escanet que tenen, que et diu ràpid, amb dos o tres segons,
si t'ha petat el hardware o t'ha petat el software.
A partir d'aquí és veure si és una cosa de hardware et quedes i fas el que s'hagi
de fer perquè jo no soc suficientment manetes com per desmuntar un Mac,
però si és software aprendre per sac, saps? Vull dir considero ja que m'ho puc arreglar,
Dit això, porto coses interessants, Marc. Porto bona merda avui. Tu què portes?
Què tens? Tens coses ràpides, lentes, grans, petites? Perquè,
hòstia, tio, trobo un parell de coses bastant... bastant potents.
Si tu portes bona merda... jo crec que jo porto molt bona merda, eh?
Joder, tio. Hòstia. Bueno, va, començo jo?
Anem fent un cada un? Vinga, va. Torna a fer un episodi de ping-pang?
Què et sembla? Vinga, va. Episodi de ping-pang. Vinga.
Codie Sanchez. Et diu alguna cosa aquest nom? Hòstia, això és un nom? Codi?
Sí. És una abreviatura? Codie Sanchez.
A veure, ja saps que els americans una miqueta els noms se'ls inventen i trobes
el mateix nom escrit de 26 maneres diferents depenent de quin estat estiguis
i de quan allunyat estiguis de les capitals d'estat, bàsicament, no?
Però és la fundadora, i no sé si CEO, de Main Street Hold Company. Coneixes l'empresa?
Il·lústrem, il·lumina'm, dona'm coneixement. Bueno, Tiny, sí, no?
Tiny hem parlat més d'una vegada de l'empresa aquesta que va comprar Dribble
i que ha comprat també diversos plugins i empreses que fan coses per Shopify
i tot això, vull dir que és una empresa que es dedica a comprar,
altres empreses bootstrap que van bé i els inverteixen o els compren i després
fan servir una miqueta com de... fan un micro private equity, no?
És a dir, intenten comprar barat per després vendre car o simplement reflutar
alguns negocis i revaloritzar-los molt.
En aquest cas, Tiny, liderat per Andrew Wilkinson, si voleu saber més d'això,
crec que n'hem parlat en algun episodi, algun dia podríem fer un dedicat només
a Tiny, perquè realment tenen moltes coses interessants.
I aleshores, aquesta empresa que es diu Mainstreet Hold Co.,
ve a ser una miqueta el mateix.
Posa un context. És una... O sigui, va començar amb la Codie Sanchez com a fundadora
i el que fa és comprar, més aviat hi ha negocis que no són tant d'internet,
també poden ser d'internet, però els interessa més comprar els negocis que puguis
trobar per qualsevol carrer comercial.
Per això es diu Main Street, la gràcia és que pot comprar la cafeteria del carrer
principal, com si anéssim a comprar els negocis que hi ha per les Rambles o per el Passeig de Gràcia.
I intentar reflutar-los, no? Per què? Perquè pot ser que econòmicament hagin
anat malament o que la gent ja se n'hagi cansat d'ells, no?
Portes 10 anys amb la teva empresa, portes 15, 20 anys, o ha d'haver-hi relleu
familiar, el que sigui, i sempre ha anat tirant, però mai ha estat un negoci ben optimitzat, no?
Perquè per allò de poder fer les coses molt artesanalment, tampoc les acabes
de fer tot bé a nivell d'operativa, val? Però la gent et compra per confiança. Què passa?
Que quan hi ha un relleu generacional, passa que es perd la mastria aquesta
i, aleshores, la gent ja no hi té tanta confiança i es comencen a veure,
diguem, els descosits d'aquest tipus de negocis, no?
Diuen que són la intersecció entre el private equity, els negocis pop and mom,
o sigui, els negocis aquests de qualsevol retail, qualsevol negoci que podries
trobar-te pel carrer, i la tecnologia, val?
És a dir, han comprat, o sigui, tenen participació en més de 10 empreses,
fan més de 50 milions de dòlars en reveniu anual,
i és molt curiós, he estat trobant que m'agrada molt l'aprox que tenen perquè
bàsicament tot ho fan per YouTube. Em sembla fascinant.
Així com el Private Equity, per exemple, que és per qui no sàpiga una miqueta
què és el Private Equity, és un tipus d'empresa d'instrument financer que el
que es dedica, com deia, és comprar barat i vendre molt car.
Revaloritzar actius, en aquest cas empreses, doncs són empreses que principalment
no tenen potser ni tan sols presència a internet o van molt per reputació,
no fan cap tipus i no tenen ni blog, ni canal de YouTube, sovint no tenen ni
un seguidor a Twitter i coses d'aquestes, i de cop i volta et trobes la Codie
Sanchez que en un any crea un canal de YouTube i té un milió de subscriptors
i més de 100 milions de visites.
Acumulades per tots els vídeos que fan, no?
Per què trobo que és és interessant aquest negoci? Doncs perquè bàsicament està
fent disrupció del sector amb un tipus de contingut que no havia existit mai, no?
O que no havia existit mai en aquest sector. Dintre del private equity,
com deia, el que es diu, se sol dir, és el de travel silently,
no? És el de viatjar silenciosament.
Tu puges el tren, el tren d'internet, el tren de la intel·ligència artificial,
el que sigui, no fa soroll, però tu ja vas fent les teves operacions i quan
baixes el tren has fet molts milions, no? És una miqueta el que el que solen
dir que es fa en el viatge del private equity.
Doncs aquesta persona és curiós, està admirant una miqueta la història que té
la Codie Sanchez i bàsicament havia treballat de periodista,
en països o en territoris subdesenvolupats i segurament allà va trobar el que
és la relació amb els diners i la riquesa versus pobresa i tot això,
Curiós que després de començar a fer ventes, la van fer fora d'una empresa per
fer venda per social media, quan realment no ho havia de fer o no,
encara no estava com estipulat aquest canal,
i l'empresa la va fer fora per, literalment, fer-lo semblar idiotes,
perquè estava trencant tots els rècords de ventes de l'empresa perquè ho feia
de maneres no convencionals, i deien, ens estàs fent semblar idiotes amb cada
venta que fas, has trencat tots els rècords,
espero que tinguis molts més seguidors al teu canal de YouTube que quan vas
començar amb nosaltres,
i bona sort en la teva nova aventura, d'acord?
Aquest és l'email de quan la van xutar d'aquesta empresa.
Va i crea una newsletter que es diu Contrarian Thinking, que fa uns mesos tenia
ja mig milió de subscriptors, amb la qual té tot el seu circuit de venda,
de... Bé, ja saps com funcionen les newsletters, no?
O sigui, entres a la newsletter per alguna cosa, fidelitzes la teva massa de
subscriptors, els hi pots començar a fer venda, pots fer afiliats,
pots fer... Li poses el contingut que generes per YouTube, per...
Encara afiançar més tot el que tens.
Realment ha creat com un circuit molt interessant i clar i després fa els vídeos
que si tu els mires a YouTube també et diré, són una miqueta cringe perquè estan
extremadament detallats extremadament.
Calibrats i tunejats perquè siguin el més interessant possible, perquè,
tinguis la màxima atenció perquè d'un vídeo saltis a l'altre estan molt focalitzats
cap a tu un missatge molt que, també et diré si fos un tio i fos blanc t'estaria
venent la independència financera aquesta que et posa el, levanta't a les 5 de la mañana,
haz unos fucking borpis i merdes d'aquestes que et venen allà dos però,
en aquest cas és un altre tipus de personatge i no qualifica però realment els consells.
Bueno, saps? Són molt de, bueno, doncs tu pots fer-ho, jo ho he fet,
estic ajudant a tota aquesta empresa a fer-ho, i al final que t'acaben venent
també hi ha cursos darrere, val?
Però, així com els criptobrosos quedaria només amb els cursos,
ella sí que ha muntat, doncs, tot un imperi, o aquesta micro private equity,
que és molt curiós perquè el seu
equip està composat per només un 40% de financers i un 60% de marketers,
per tant, aquí es veu que realment li dona una importància capital a lo que
és el YouTube, al vídeo, a les subscripcions, al canal, a l'embut de màrqueting
que fa amb la newsletter de Contrarian Thinking, etcètera, etcètera.
I clar, aconsegueix que la gent creï negocis que bàsicament ja li van a vendre a ella, saps?
Vull dir, no sé, jo l'he trobat bastant fascinant.
Clar, però Àlex, en el private equity, generalment, qui fa la cerca acaba operant el negoci.
En aquest cas, ella opera el negoci després o no?
Hi ha les dues opcions. Es veu que té l'opció de tu pots quedar-te dins del
negoci com a fundador, si t'olients, o t'inverteixen.
És un model bastant flexible.
També és l'avantatge de tenir un private equity i no un venture capital que
estan obligats a fer cert tipus de coses per metodologies.
El private equity té molta més flexibilitat en aquest sentit i et poden deixar
que tu operis o et poden jubilar i controlen ells el negoci.
Segurament ells ja deuen tenir algun operador o...
D'aquí ja no ho sé, aquí suposo que a nivell d'operativa interna ho deuen tenir
definit, però he vist que tenen les dues metodologies.
És que m'encanten aquestes merdes que estan com a la intersecció d'old school
i de les noves maneres de fer contingut i de fer màrqueting.
I l'altre dia no té res a veure, però vaja, que té a veure.
Estàvem sopant a la tele i saps allò que està a la telenotícies de fondo i va
sortir una mítica notícia d'un forn de les oluges que fa 300.000 anys que funciona
i ara ja el poble no té pa perquè han deixat i el mític Forner de no sé què vale,
doncs no sé per què en el més pur estil que faig una pregunta al mig del sopar
que no pinta res no sé però jo et dic tu creus que dintre de 100 anys.
Hi haurà la mateixa notícia però en lloc d'això com un youtuber dient oh un
youtuber que encara fa vídeos ell i els publica a la xarxa en els temps que
corren on ja tot el contingut és generat per intel·ligència artificial,
doncs aquest youtuber encara fa servir una Nikon, una Reflex per gravar-se ell mateix,
i pujar el contingut a la xarxa i estar en perill d'extinció.
Tu creus que això arribarà a passar o estarem tots morts abans que això passi?
Sí, a youtubers estarà a les oluges, bàsicament, saps? Fa gràcia que hagis triat
les oluges, eh? Perquè és un poble que m'he pillat a prop a nivell familiar. Per què?
Si és les oluges de Segarra, entenc, no?
Evidentment. Per què t'agafa a prop? Encara tindrem família allà tots junts.
Bueno, la meva família ja és de Portell, que està al costat de Sant Ramon.
Nen! Estarà a 8 quilòmetres de les Oluges, saps? Vull dir que no estarà molt més lluny.
A veure, Àlex, estiuejava a Sant Ramon pràcticament cada estiu des que érem petits.
T'ho juro! Ens haurem vist a la piscina, tio! Ens haurem vist a la piscina.
A la piscina municipal de Sant Ramon, evidentment!
A veure, a veure, per donar context, Sant Ramon potser té 7 habitants, val? O no?
A veure... Sí, sí, sí. Digue'm que anaves a la fonda. Digue'm que no passa res.
Saps que està permanentment tancada des de la... Crec que la van tancar amb
la pandèmia, tio. Sí, I know.
Em va fer molt mal amb això. Sí, sí, clar, que anava a la fonda,
clar, que anava... A veure, o sigui, és que les possibilitats que això faci són molt petites, Àlex.
O sigui, com collons pot ser que... O sigui, que...
I no ens ho haguem dit mai. És que els meus avis tenen una casa allà.
Hòstia. Vale, vale. A Sant Ramon. Sí! Joven.
És que és molt fort. És que jo no m'estimava ja a Sant Ramon quan era petit.
Hòstia. No, no, no, vull dir... I mira que hi ha molta gent que...
És curiós tota la gent que hi ha de la Segarra i voltants en l'ecosistema,
perquè no para de descobrir gent.
O sigui, a veure, dels més il·lustres, el Ganyet, que és de Tàrrega,
però també tens l'Albert Rivera de l'Inctomídia, que és de Guissona.
Ah, no, el teu col·lega, el Ramon, també devia ser de per allà, no? Era de Mollerussa.
Targa. El Manel Sort de King, que era de Mollerussa o de Balaguer, em sembla que era.
Vull dir que hi ha gent il·lustre, eh? per aquelles contrades?
No, no, jo no sóc d'allà, deixo context jo simplement,
els meus avis tenien molta relació amb gent del poble ells tenen una casa allà
i evidentment jo anava a Ramon,
jo estiuejava allà vaig passar molts estius a Sant Ramon a la piscina municipal
de Sant Ramon, històrica i clar, jo agafava la bicicleta i anava a les Oluges
collons, amb bicicleta vos anaves allà al costat no?
Sí, sí Doncs no sé si la fonda de Sant Ramon seria un bon exemple d'empresa
que podrien comprar gent de Main Street Hold Company company, però...
I qui sap? Potser les piscines municipals sí, o algun proveïdor d'aquests històric
de... Fem la neteja o certificació de piscines municipals de tota Catalunya,
i clar, no és un negoci global, però pot ser un negoci molt ben parit, saps?
Si tu muntes un negoci que té molt marge i el tens molt optimitzat i dona servei,
tens el monopoli a tota Catalunya d'això, doncs déu-n'hi-do.
Potser sí que aquest seria un bon exemple de negoci que podia vendre l'amiga Codie Sanchez.
I a més és un negoci que és super exportable, perquè si tu ara això ho muntes
aquí, és super replicable, perquè al final això no té dinàmiques globals.
O sigui, tu això ho pots fer als Estats Units i pots enganxar i començar a fer Catalunya.
El que passa és que, clar, qui posa la pasta aquí? Del private equity. Eh.
Doncs és bona idea. No tinc ni puta idea de com és l'estructura finançada del private equity.
Entenc, o sigui, si jo hagués de improvisar-ho i hagués de muntar un ara,
jo entenc que deu tenir alguna manera, alguna forma també de el pis,
d'inversors institucionals,
capital privat, jo m'imagino que molt és capital privat, o no sé si són tot dels socis, és que.
Per teoria diria que hauria de ser només dels socis, però clar,
a partir d'aquí no en tinc ni idea si tu pots invertir en un private equity
o com en formes part, vull dir,
està en la meva llista de tasques de coses per fer aquest any,
vull ficar-me més en temes d'M&A i tal, i per això m'estic mirant molt com funcionen
els els tinies i els Main Street Hold Companies de,
torn, perquè a mi és una manera que m'agrada, com dius tu,
clar, no t'has de preocupar de coses globals perquè si en realitat estàs comprant
empreses que ja són o profitables o solvents o que estan molt a prop de ser-ho,
ja han fet aquesta feina per a tu l'únic que depèn de tu és optimitzar-les,
integrar-les dintre del teu ecosistema d'empreses,
i que, no sé, com millorar els números, no?
Eficientar-les encara més. Per tant, és com que ja han fet la part de la feina
bruta, evidentment, doncs tens un risc allà, però, bueno, clar, juguen molt.
Hi ha un vídeo de la Codie, de fet, que diu Estats Units.
De mitjana, una de cada deu empreses es ven. Les altres xapan.
Diu, has d'anar a buscar aquestes nou, que xapan.
I generalment, les empreses que han de tancar, tancar una empresa et costa molts diners.
Hi ha gent que les deixa allà com morir en un estat zombi per no tancar-les
perquè no tenen els diners per tancar-les.
I són empreses que perfectament poden seguir funcionant, però la gent s'encansa,
comença a tenir problemes de pasta, etcètera.
Si tu vas a buscar aquestes empreses i encertes aquella a la qual tu li pots
dir, mira, Deixa'm que et compri el negoci per un dòlar, però et pagaré amb
els beneficis futurs, un 5% o el que sigui,
puc seguir continuant amb el teu negoci, fer que no es mori,
i tu, si vols, pots seguir amb mi o no, vas anar a buscar aquest tipus d'empreses.
Per tant, no paguen una comissió d'entrada, per exemple, que crec que és bastant
interessant, que molts private equitics sí que ho fan, que compren empreses,
després, doncs, més cares però ja paguen una morterada aquests potser el seu play és que no,
paguen, la comissió d'entrada va anar a buscar aquests que poden adquirir de gratis,
però bueno això pot ser que sigui només màrqueting, ja veurem,
però bueno, sí, sí m'ha semblat molt interessant la història d'aquesta empresa
i els hi fotré més vistasso això
sí, em costa molt tregar aquest tipus de vídeos tan optimitzats i tan,
ostres no sé, aquest fine tuning que tenen de de totes les càmeres els angles, el missatge,
tot tant no sé, ho trobo força artificial però funciona amb molta gent els millors
thumbnails les millors mètriques a YouTube els keywords,
etcètera, etcètera ho trobo massa.
Empalagós per mi, però entenc que per la gran massa funciona molt bé Sí,
és que no sé si el terme moda està ben empleat però et diria que aquí s'està
posant molt de moda el rotllo aquest del search fun. Sí.
És que aquest concepte em sembla molt interessant, el de...
Tu si ets un emprenedor, i ets una persona que... És que clar,
jo crec que hi ha dos conceptes d'emprenedor, el que va de 0 a 1 i el que va de 1 a 10.
El que va de 0 a 1 podríem ser tu i jo, és a dir, un paio que comença algo i
literalment comença des d'un ordinador, en el cas que el tingui,
o sigui, tu ahir no hagués fut, llavors en el cas que tinguis l'ordinador,
doncs comences i a partir d'aquí comença la teva empresa, i és des de 0.
Però llavors, està l'especimen que ha fet un MBA a IES, que aquest igual posar-se
a teclejar des de zero no és el seu,
o sigui, igual la seva especialitat és dirigir o sigui, és gestionar llavors
per gestionar necessites algo que gestionar perquè si comences de zero,
bàsicament et gestiones a tu mateix,
llavors, aquest concepte de search fan és el rotllo aquest de jo soc un MBA
de l'IES jo em mereixo una empresa i el que faig és que.
Recluto uns quants socis perquè em paguin per la cerca que, llavors,
em donen la pasta perquè jo vagi a buscar, tinc dos anys per trobar una empresa,
llavors quan torno a una empresa a la qual jo em posaré com a CEO,
dono l'opció descomptada de poder entrar als que m'han pagat la búsqueda com
a socis, però no és vinculant, és a dir, ells es poden desdir o poden no entrar si no volen.
Aquest concepte em sembla que s'està posant molt de moda, perquè tinc com molts
col·legues que s'autoproclamen això, private equity, que ara són COs de tornilleries
o de... Mira, en tinc un que és de...
A veure, és que no sé com dir això, eh? Però...
Funeràries de gossos, vale? Sí, literalment. És real, és real,
eh? T'ho juro, és real. És real.
Així que, sí. Negocis que mai ho haguessis dit, doncs sembla que ara estan tornant a la vida.
No, i de fet, relacionat amb això, un dels vídeos que tenia la mia Codie,
i m'ha agradat, que fa com el... Saps com...
Com es diuen, Berkshire Hathaway, que fan l'Annual Investors Letter, fan l'empresa de...
Collons, ara em surtirà, em surt el company... Warren Buffett.
Warren Buffett, on sortia Charlie Munger, no Warren Buffett. Warren Buffett, no?
O sigui, de les persones més riques del món que tenen l'empresa aquesta famosa,
que pràcticament només inverteixen Coca-Cola,
no sé si és Twix i coses d'aquesta, i McDonald's i Apple, i amb això han fet
una fortuna des de l'any 1974, 74, diria que és un porró d'anys, no?
I diu la Codie que s'ha llegit totes, o sigui, ella fa un vídeo als seus inversors,
per tant, sí que ha de tenir inversors a Main Street Holding,
reinventant el format de la Investors Letter que de donar a Berkshire Hathaway.
I ha fet l'exercici de buscar les, totes les cartes aquestes,
de dir, hòstia, aquesta tipa s'ho ha llegit i segurament és superinteressant, doncs jo també ho faré.
He obert Google i dió, s'ha atrapat mai a la pàgina web de Berkshire Hathaway?
No, però m'han dit que està igual des del primer dia.
Obre-la. És increïble. És exactament, és la pàgina web que hauries fet el 1974, val?
Potser no el 74, però el 92 sí, val?
Pàgina blanca, amb 10 o 12 enllaços i au, a prendre per cul, val?
I linkant coses super malament, zero format, zero CSS, o sigui,
realment és evidentment que posés responsive, perquè és una puta taula,
no és ni taula dit en sols, però és TCC bàsic no t'arredeix a l'escriptor,
és horrible, tio però el que més em xoca és que,
fixa't que el primer mira tots els, hi ha com un doble llistat d'enllaços, el primer com es diu?
El primer de l'esquerra A message from Warren Buffett val, tu et pensaries això
deu ser la típica secció de sobre nosaltres explica com és l'empresa és el que
fa. No, no, clica, entra.
És un puto anunci, és un puto anunci, el que diu bueno, ja sabeu que jo com
a Warren Buffett no faig mai recomanacions d'accions en borsa ni de consell financer.
Però us puc recomanar dues empreses nostres que van molt bé,
una de joieria i una altra d'assegurances de cotxes i amb això sí que,
us descomptaran no sé quan, us arreglarà el 20% de la factura d'assegurança
de cotxes anual a tota la gent que tingui un cotxe a Nord-Amèrica.
O sigui, ho trobo fascinant que el primer puto enllaç, l'enllaç principal de
la pàgina web de Berkshire Hathaway sigui
un anunci de Warren Buffett que probablement el va escriure fa 26 anys,
després a la pàgina principal si tornes enrere que té tot aquell llistat d'anuncis.
Sí que hi ha una petita secció entre mig, d'una empresa que es diu Geico o Geiso
o alguna cosa així, que és un altre anunci i després el peó de pàgina.
O sigui, ho trobo fascinant.
Cuidado, eh? És que em vaig llegir la història fa molts anys i ara estic blanking,
però recordo que aquesta companyia no la van fundar ells, sinó que la van comprar
d'una cosa que s'estava mig morint.
I juraria que això va agafar les peces d'una companyia de parts d'automòbils,
d'assegurances, que crec que era aquesta Geico.
Llavors és per això que apareix a la web, perquè abans era una companyia d'assegurances
i això va ser com la llavor que va crear tot el conglomerat de la resta,
però al principi era això i crec que ho han mantingut, no és un meme,
però sí que estan aquí d'alguna manera per donar visibilitat a aquest concepte.
Juraria que és per això, però ho hauria d'estudiar ho hauria d'estudiar.
És boníssim perquè clar, si dius que hi ha el concepte de banner,
hi ha el concepte d'afiliats, però a nivell anys 90 o sigui,
abans que s'inventessin totes aquestes coses en format text pla, bàsicament, saps?
I per enllaços i poca cosa més, vull dir que no li cal tanta sofisticació i
segurament aquesta merda d'enllaços aquesta merda d'anuncis,
fan més diners que el que pugui fer l'amiga Codie Sanchez amb YouTube i gastant-se
un dineral en producció de vídeos vídeos, val?
Simplement perquè Warren Buffett ha recomanat una cosa. A mi,
bé, Warren Buffett ja em recomana una cosa i la vaig a comprar immediatament,
val? O sigui, encara que sigui una cosa que no necessito.
Com, per exemple, funeral de gossos. No en tinc, però invertiria en això, no?
No ho sé, tio, ho he trobat fascinant. No m'he llegit evidentment les cartes,
els inversors, però és una de les coses que faré en els propers mesos,
per veure si realment valen la pena o estan completament desfassades,
o què se'n pot extreure d'aquí.
Però sí que m'agradaria, és un dels continguts que m'agradaria preparar per
més endavant. Turra acabada, tio, què portes tu?
Aquest episodi ara mateix podria parar, acabar-lo aquí, perquè el que et vinc
a explicar no té absolutament res a veure.
Perquè, a veure, aquí si vols saber coses de tecnologia i tal,
escolta't el podcast de The Verge aquí et portem coses diferents per mi aquest
podcast és com una teràpia personal,
perquè el que ningú em vol escoltar, ho porto aquí perquè com que és opcional
escoltar-lo i és que, una pregunta tu,
mira, això ja és curiositat potser passa com amb Sant Ramon,
que em porta una sorpresa, tot el rotllo d'Ucraïna la guerra, o sigui,
quina opinió et mereix tot plegat?
Com et fa sentir? i... No tenim 3 hores, Marc, per explicar-te si crec que se'n podria.
Descontextualitzar molt i quedar molt mal parat si ho intentes resumir o sintetitzar en 3 minuts.
Per tant, no ho faré. És que no sé ni per on vol sortir.
Sí, sí, tens raó, tens raó. Això és com una recomanació de feina,
és a dir, quan et surt bé ningú es recorda de tu, però quan surt malament tothom t'apunta.
O sigui, aquí tens molt poc a guanyar i molt a perdre.
Per tant, sí, és un jardí en el qual no vols entrar. Estic d'acord.
Però, bueno, jo no et vinc a parlar de la Guerra Freda. Bé, una mica sí, una mica sí.
I és que, tots aquests dies...
Amb tot el que ha estat passant, no sé si t'has vist a TikTok,
als Estats Units, amb aquest bill que han tret, aquesta directiva on surten
els enemics dels Estats Units i els nomenen, i diuen.
Xina, Rússia, Irà i Corea del Nord.
Tenen quatre enemics ja llistats i no ho sé, tot el que està passant amb els
surveillance, amb la vigilància i com que l'altre dia em vas dir que parléssim
d'avions, doncs no ho sé, al meu cap se'm van a cap a llocs estranys.
I em va donar la sensació com que el període que vivim i evidentment jo no vaig
viure la Guerra Freda, podem dir que tècnicament vaig viure dos anys i mig de
la Guerra Freda, perquè crec que el mur de Berlín quan va caure,
em sembla que va ser el 89, el desembre o una cosa així, crec. 89, diria.
Sí, doncs el desembre del 89 diria que va ser, i per tant això tècnicament em
dona dos anys i mig de vida contemporani amb la Guerra Freda, no més.
Per tant, no estic molt tècnicament qualificat per parlar-ne,
però Però, rascant, rascant, avui et porto una història sobre una cosa que t'explotarà el cap.
Perquè fa poc es van desclassificar parts dels sistemes de vigilància americana,
que es van posar en pràctica durant la Guerra Freda.
Eren documents classificats de la CIA i a poc a poc s'estan anant desclassificant
a mesura que va passant el temps.
No estan tots desclassificats, però alguns sí. I em va donar per mirar-me merdes
d'aquestes. I Àlex, endavant.
Vull explicar-te una història que és molt bèstia, d'acord?
Endavant. El programa del que et vaig a parlar és el que va substituir un avió
que es deia U-2. Et sona d'alguna cosa l'U-2?
No, però sona com a grup de música semi-atròs que s'ha posicionat en favor de
les matances de Palestina per part d'Israel. Però bé, no sé si era això el que volies parlar.
L'U-2 és molt més fascinant que això. L'U-2 va ser comissionat directament per
la CIA a Lockheed Martin i li van demanar, necessitaven un avió,
que complís dos requisits.
El primer és que volés lo suficientment alt com per passar per sobre de Rússia i no ser vist.
I el segon és que, encara que es fos vist, anés prou ràpid i prou alt com perquè
els míssils no li poguessin arribar.
Això va ser el programa U2, si algú vol veure l'U2, em sembla com que és una
de les coses més maques que es poden veure,
com una creació de l'home, amb una latxa de 100 peus d'envergadura,
una cosa que no podries posar a l'aeroport del Prat. Una autèntica meravella de l'enginyeria.
De fet, per volar-lo es va haver d'inventar el concepte de traje d'aquest astronauta.
Necessitaves oxigen per volar-lo, i llavors encara no havíem anat a la Lluna,
estem parlant dels anys 50. aguanta, no?
Per cert, història molt curiosa, i és que sí, el podcast d'avui va d'història, i ja t'adverteixo.
No sé si sabies que, quan vam fer el primer vol de reconeixement de l'U-2 per
sobre de Rússia, els russos el van detectar.
Però no ho van dir. Perquè la Guerra Freda era un tema d'aparences. Llavors, què passava?
En el primer vol, els americans van veure que havien detectat l'avió i els russos
el van detectar. Però clar, ningú va dir res.
Perquè els russos no podien dir res, perquè si deien alguna cosa,
estaven admetent que tenien avions per sobre i no els podien tirar,
perquè els míssils no els hi arribaven.
Em sembla que em sembla divertidíssim. Els dos sabien que hi havia un programa espia.
Puginem per sobre de Rússia, però els dos estaven callats com a putes i ningú
volia dir res. Això és acollonat.
Llavors, això va operar durant els anys 50, però l'any 60, un maig...
El primer U-2 cau a territori rus per un missil rus.
Tenien la tecnologia i en van tirar un. I cosa que encara és més fascinant,
els americans no van dir res, perquè van dir, bueno, això era un avió de meteorologia
i tal, i els russos també van callar.
Però resulta que van capturar el pilot, i els americans no ho sabien.
Ells pensaven que el pilot estava mort. O sigui, tio, el pilot va caure des de 70.000 peus.
Això volava a 70.000 peus. un avió comercial vola a 30.000 aquell tio no podia
sobreviure va sobreviure i evidentment ho va parlar tot perquè no volia que el matessin i llavors,
amb un punt d'ironia em sembla que era Khrushchev qui era el primer ministre
de la Unió Soviètica i va dir que,
bueno, potser era un avió de reconeixement però ells tenien el pilot i no li
havia dit el mateix llavors el Saznich ho va haver de negar va ser un drama long story short,
que el programa de l'U2 s'havia d'acabar i van dir, hòstia, necessitem una cosa nova.
I aquesta cosa nova és això que et vaig explicar ara, que tot això és la introducció
al programa que s'ha desclassificat.
Perquè vull mostrar-te fins a quin punt jo crec que estem desinformats de la
tecnologia que tenim a sobre dels caps.
Es va posar en funcionament el programa Corona.
El programa Corona són una sèrie de satèl·lits que el seu objectiu era fotografiar
la Terra i, evidentment, el que volien fotografiar eren les bases russes on
estaven els missils, bla, bla, bla, bla.
I, clar, vaig entrar en aquest programa i vaig pensar, hòstia,
que interessant, tio, a l'any 57 o als anys 60 ja estaven tirant aquestes coses, no?
Acollonant, no? Bé, doncs resulta que el programa aquest va ser un èxit,
eren impressionants, són uns satèl·lits que els van tirar i volaven absolutament
per sobre obra de l'òrbita que podia detectar els russos, per tant era molt millor que l'avió,
estaven sempre funcionant, no portaven gent pilotant-lo, eren la hòstia, no?
I bàsicament el que feien, que per exemple, en un mes van treure més fotos que
5 anys de l'U2, és brutal, no?
El sistema aquest va treure més de 800.000 fotos, o sigui, és una passada.
Però llavors, jo em vaig començar a preguntar, hòstia, aquest sistema,
això ja està funcionant als anys finals dels 50, principis dels 60, el Corona.
De fet, és molt divertit perquè els americans són molt bons posant noms.
Llavors, aquest programa anava en quatre fases.
La primera fase es deia Seed, d'acord? Vull dir, veure-ho, simplement veure-ho.
La segona fase, que era com l'evolució del Corona, es deia Seed Well.
La tercera es deia Seed All. Volíem veure-ho tot.
I la quarta, que és la que està de ploiada ara i encara no hi ha molta informació
sobre aquesta, perquè aquesta, l'última, es va de ploiar als anys 70.
Es diu programa Canon, amb K, i es diu Seed Now.
Com si veure-ho ara. O sigui, van començar amb el Seed, després Seed Well, Seed All i Seed Now.
Però, tornem al corona, no sé si a tu t'ha quedat alguna cosa en el cap quan
t'he dit que es van treure 800.000 fotos i que aquest sistema als anys 50 estava
fent fotos a la Terra des de l'espai.
No et ve res al cap? Ni idea, no sé, no... Perquè a mi em va venir una cosa
molt evident en el cap en el seu moment que vaig dir com collons passa això?
No, què et doni? A veure, Àlex, a l'any 57 no existia la fotografia digital.
Com collons envies aquestes imatges a la Terra?
A mi em va quedar la mateixa cara com collons ho has...
Doncs ara t'ho explicaré molt bé, atenció eh que aquí és on t'explota el cap
tot això era per arribar en aquest moment perquè això em sembla tan espectacular
que és això que em dona fe i esperança com a raça humana el satèl·lit portava
les càmeres a dintre d'unes càpsules,
ella mateixa portava uns propulsors,
que la desacoblaven del satèl·lit,
i la treia de l'òrbita És a dir, la impulsaven fora de l'òrbita.
Llavors, aquestes càpsules entraven en òrbita, desplegaven un paracaigudes a 80.000 peus i...
No, no, atenció, eh? Atenció.
Encara ve el més fort. I un avió agafava i les enganxava al vol amb una red.
No. T'ho juro. Està tot desclassificat. Ho pots llegir a la Wikipedia, si vols.
Les enganxava al vol. Van recopilar més de 30.000 càpsules.
O sigui, van agafar en vol més
de 30.000 bitxos d'aquests amb un puto paracaïdes i els agafaven al vol.
I ara ve la part que em sembla més impactant de totes. I és que...
Atenció, eh? Que, com que no sempre les agafaven, evidentment és molt difícil
agafar al vol una càpsula d'aquestes.
Les càpsules tenien un mecanisme que quan queien al mar hi havia un sistema
que s'activava al cap de dos dies enflotador.
No, tio, per borrar-les, per si la pillaven els soviètics, que no veiessin mai
el que s'havia fotografiat.
Llavors tenia un mecanisme de la càpsula que el que feia és que obria una vàlvula
i si queien al mar, ho llobalava absolutament tot.
I així, tio, als anys 60, es van prendre més de 850.000 fotos de la Terra.
I vei, hi ha hagut una cosa que es veu que és surreal que això hagi passat, a mi em sembla brutal.
El 2019, no sé què va passar, va haver-hi un conflicte amb l'Iran o no sé què
i això simplement per il·lustrar-te fins a quin punt estem arribant ara a la
tecnologia i no tenim ni puta idea.
Va haver-hi un conflicte a l'Iran, no sé què collons va passar.
I el Trump suposadament va tuitejar una foto, però Alex, o sigui,
com de tu i de mi parlant així i que es veia, però eh, o sigui,
fins als pèls que tenim al cul, eh?
I suposadament aquesta foto estava treta amb la tecnologia, amb el fill del
Corona d'ara, tio, amb una resolució que és com si m'haguessis tret un retrato
a 10 centímetres i la va tuitejar, i era una foto classificada i la va haver de treure després.
Ah, això em sona molt, això em sona molt, sí, sí. Doncs aquest és el fill del Corona, en fi.
És que no sé, tio, és que ja vaig escoltar la història com que volíem parlar
d'avions, però avui no parlàvem d'avions i estaves del tema dels surveillance
i tal i vaig dir, porta-li aquesta puta història perquè em sembla que t'explota el cap.
Fins aquí la classe d'història d'avui de Foc a Terra.
Ja, la trobo fascinant. A mi m'ha quedat un parell de coses,
però mira, les tiro perquè tu te'l tenim un parell de minuts, d'acord?
Una és Suno, si no ho coneixeu, una eina per generar cançons amb intel·ligència
artificial, que diràs, bé, una altra eina d'intel·ligència artificial generativa.
Sí, no deixarà els músics sense feina, però els músics que la facin servir,
tirant de clixé milloraran molt les coses que fan o sigui, he estat.
Sucatejant i realment fa coses bastant espectaculars. Però bueno,
l'altra dia, si voleu, comparteixo més coses.
L'altra és que està molt relacionat amb l'escàndol de la setmana,
no, tio? Kate Middleton.
Saps qui és, no? És a dir, saps què està passant.
M'ha arribat, però no sé molt bé quin és el problema. Porta desapareguda,
com a membre de família real, porta desapareguda durant no sé quants mesos,
i, clar, hi ha tipus de rumorologia, que si té problemes de salut,
que si el marit ha estat infidel, que, bueno, no ho sé, no estic molt al tanto d'això,
però la veritat és que, clar, si a sobre la família Reial comença a publicar
imatges photoshopejades pel dia de la mare on la posen a ella i després un vídeo
on tècnicament és ella però sembla ser que és un doble, hòstia,
la veritat és que hi ha un drama bastant important.
Només et venia a dir això perquè, no tant pel tema d'aquest Middleton.
Que és una miqueta igual, però el documental que s'està posant molt de moda
i que penso veure en els propers dies, que és It's All A Rich Man's Game,
és a dir, tot és un joc de rics,
que està començant a agafar molta volada, de fet, ara fa unes poques hores l'ha
tuitejat també el Jack Dorsey, que va ser el fundador de Twitter,
Square i altres empreses, i bàsicament on es descobreixen també coses desclassificades
de l'assassinat de Kennedy.
I, bueno, diuen que si només haguessis de mirar un documental sobre conspiranoia,
en tota la teva vida hauria de ser aquest, per les coses que s'arriben a descobrir
jo li donaré un vistassó o sigui que a veure si,
tu també ho fas i podríem comentar perquè dona per molt això a nivell de,
contingut, però bueno, i ja està Home, això sí que seria històric eh nano,
seria la primera vegada que comentem una peça audiovisual de forma conjunta
em sembla interessantíssim si fem-ho, com es diu?
It's all a rich man's game em sembla que es diu, que posarem a les a les notes.
I ja està. Jo hauria d'anar plegant perquè no sé tu, Marc, però jo tinc una
missió. Saps quina és, no?
Ja has fet esmorzar la forquilla avui. No, no, no, no, no. Avui no l'he fet
perquè avui tenia revisió mèdica.
Sí, no m'ha volgut fer esmorzar la forquilla. Oh, Déu meu.
Però la meva missió és construir el Berkshire Hathaway de Sant Ramon.