Home, és que després de dos anys,
ja no serà avui el dia que em preocuparé perquè no sabem de què parlar,
benvingut a la meva realitat generalment cada setmana jo no sé de què hem de
parlar vull dir, no sé de què em parles és un tema que abans m'angoixava molt però ara ja,
deixa'm dir-te que ja ho he superat al final es tracta d'adaptar-se a l'altra persona vull dir, això,
com qualsevol relació, passa, saps?
Diuen que no has d'intentar canviar a l'altra persona, perquè aleshores et genera molta frustració.
Sobretot si no ho expreses. Com diuen un desig no expressat és una frustració assegurada, d'acord?
En termes de teràpia de parella.
Ho he sentit en algun lloc. Aleshores jo crec que jo crec que és això, Marc, saps?
Que no ho has expressat suficient doncs al final t'has acabat adaptant a com
sóc jo, saps? És com la persona que no baixa la tapa del vàter o alguna cosa així a casa, saps?
Tens un punt aquí, eh? I és que... Sí, sí, tens un punt, tens un punt.
Crec que no t'ho sembli i, costi de creure, el tens.
I és que jo penso que cada persona cap a fora emet a una certa longitud d'ona.
És a dir, la seva energia o... No ho sé, com que projectem una cosa cap a fora, d'acord? Ja radiem.
Doncs té una longitud d'ona. Ona. Però clar, cadascú emet a la que pot i a la que més vol.
Llavors, una de les grans habilitats que un pot tenir a la vida és tenir com
aquest lector de longitud d'Ona per poder llegir l'altra persona i adaptar-se
a la longitud d'Ona que emet.
I això crec que és una propietat sobretot dels venedors.
Els grans venedors generen molt aquesta empatia i són capaços d'entendre a quina
longitud d'Ona emet la gent i
es poden posar com en el seu nivell per per trobar-lo als seus termes, no?
I llavors, és per això que hi ha gent que, de cop et sentes amb ells,
et poses a parlar i et sents molt còmode.
Aquesta gent, no és que tinguin res especial, bueno, sí, sí que tenen alguna
cosa especial, és que tenen l'aparatet aquest que poden regular la longitud
d'ona a la que emeten i emetre la mateixa que tu.
Llavors, jo tenia l'aparatet molt oxidat, però amb tu me la vaig haver de portar a reparar.
I ara ja, afortunadament, ja hem posat la mateixa. Llavors ja vinc molt relaxat
quan no tenim res de què parlar.
Estic molt tranquil. Aleshores és pel rol que fa la persona en una empresa?
O la feina que porta a terme?
O és una característica de la personalitat? Crec que és una miqueta més...
No, sí, és de la personalitat.
Però això et serveix per tot, eh? Per ajudar a creuar una senyora al carrer
com per gravar a foc a terra sense tenir ni puta idea de què vols parlar.
Una altra cosa. A veure, ens han demanat que fem vídeo, Marc. Com ho farem, això?
El vídeo està bé. Bé, però el vídeo té molts problemes.
Això ho vam comentar alguna vegada, no? Aquests influencers que sembla com que
visquin en una gàbia de vidre on tenen un fons que està perfectament estudiat.
De fet, el tio està molt ben perfectament estudiat. No gaire, no gaire.
Vull dir, està ben dissenyat, mal executat, et diria.
Tinc una porta d'armari que no tanca i es veu el desbordament que tinc a dins.
Però està bé, o sigui, així de fons bueno, doncs el tio s'ha posat aquí com
unes desmítiques estanteries tots els influencers aquests tenen aquestes estanteries
a darrere amb tot de llibres que es volen haver llegit però que no s'ha llegit absolutament ni un.
Tu jo crec, bueno t'has ficat tu pocs llibres que jo imagino que sí que te'ls
has llegit. Tens aquí les teves guitarres les teves coses.
Jo no jo tinc la meva habitació que és la mateixa que quan tenia 13 anys que
no ha canviat absolutament res i obro l'ordinador aquí i potser surto aquí avui
i demà estic a un altre lloc.
Llavors, em faltaria...
A nivell de càpets, a mi el vídeo em costaria molt perquè jo no podria gravar aquí.
Necessitaria reajustar-me una mica a l'habitació i comprar-me molts llibres
perquè sempre llegeixo en Kindle així per omplir, per fer veure que soc un tio
llegit i aquest tipus de coses.
És curiós, mira, no havia pensat en el que és la filosofia dels fons de pantalla de la gent, saps?
Vull dir, descartem ja la gent que es posa els fons falsos aquests que veus
retallat sobre un croma, no?
Bàsicament els que s'han posat una sala d'estar o alguna cosa així,
i dius, joder, com ha d'aixecar la teva, tio, perquè això es vegi millor, no?
Jo quasi que abans de posar una cosa d'aquestes, prefereixo posar el difuminat i au, saps?
I el difuminat ja dones a entendre que és, mira, no et vull ensenyar el meu
fons d'habitació, però, no sé,
almenys, tio, no poso una cosa completament generada artificialment, no?
Però sí que és veritat que hi ha alguns elements menys comuns a l'hora de fer el vídeo.
Jo estic bastant frustrat, avui estic gravant en un altre micro precisament
perquè estic ja una miqueta fins als ous d'haver de manegar el micro aquest
que tenia el Blue Yeti amb el... collons, com es diu?
Amb el paràs aquest de micro que queda penjant, o sigui, queda penjant i apareix
per la càmera, queda el micro molt gran, desenfoca, l'he d'anar movent i traient
per cada reunió, no ho sé, tio, he acabat una miqueta cansat després de dos anys.
Per això he tornat a un micro una miqueta més senzillet.
Però és veritat que els elements comuns que hi ha sempre són molt graciosos,
no? Són les llumetes de led, segurament perquè...
No generen l'efecte del... no sé com es diu, d'enlluernament, bàsicament.
Aleshores, també, bueno, els colors són una miqueta més amables que un foc de llum blanca.
Els llibres és bastant curiós. Jo, de fet, m'he quedat amb els quatre o cinc
únics llibres que no he donat en les mudances vàries que he fet de casa.
Per què? Perquè al final, hòstia, com tu bé dius, jo llegeixo un Kindle i a
mi ja em molesta molt el tema de tenir llibres físics perquè quan me'ls regalen
em fa mandra perquè dic, hòstia, he de tornar a llegir un llibre físic,
tio, i és horrible o sigui, em costa moltíssim.
Després de 10 anys que porto ja amb Kindle, no?
I aleshores, però bueno, sí que hi ha 3 o 4 que m'agrada el seu format i tot
això dic, i és que a part són elements decoratius de la hòstia.
De fet, l'últim que he afegit aquí és un que vaig comentar fa poc,
que era el del Dani Sánchez Crespo que me l'ha regalat ma mare per Nadal.
I és molt bon llibre i queda bé per decorar també, és fantàstic ha tingut una utilitat, m'ha agradat,
així que gràcies mama i a part serveix per decorar el fons de pantalla del podcast
però més enllà d'això, cadascú ja,
destila una miqueta la seva personalitat quan fica les coses que vol ensenyar
aleshores, jo també et diré que no mostro sempre el meu fons perquè,
admeto que és una mica massa friqui per la tipologia de client que puc tenir, és a dir.
Si oloro o sigui, en primera reunió no el mostro mai, amb un potencial client, per què?
Per què penso i dic, hòstia, jo què sé, saps? A veure si es pensen aquí,
que dona impressió que no estic en l'oficina, que és clarament això,
perquè no estic en l'oficina, treballo des de casa, la meva empresa no té oficina,
i segon, hi ha massa elements friquis i massa pocs elements de feina,
o sigui, no vull donar la impressió.
Contrària que dona la pàgina web de la meva empresa, la pàgina web de la meva
empresa dona la impressió que l'empresa més gran del que som som molt professionals
i som molt minimalistes i en canvi entres als meus vídeos i en veus tot, amb el fondo que tinc,
els jocs de la Mega Drive merdes de Pokémon,
figuretes vàries les guitarres, bueno, fricades de videojocs un ampli de guitarra
i un de baix tot és molt...
I bastant, potser massa col·lapsat de coses, no?
És com bastant contrari no ho tinc alineat amb com hauria de ser l'entorn professional
Però, clar, d'altra banda, dius, hòstia, al final és casa meva,
tio, si tinc aquest, aquest, aquest, aquest doble, aquesta doble tria de dir, què faig?
Vull dir, ho decoro com hauria de ser la meva empresa i donar el fons que vull
donar presentacions de feina o, al final, no deixa de ser com la meva habitació dins de casa meva,
no?, de treballar però també de friquejar i d'altres projectes com poden ser
Foca Terra o pot ser qualsevol altra història que munti, no?
Per tant, fins a quin punt vols diluir la teva personalitat en prou de la comunicació
que vols fer de la marca de la teva empresa?
Però t'ajuda molt també a mi molts fondos d'aquests m'han ajudat a obrir converses.
Sí, molts A trencar el gel.
Molts, molts de fet per això et deia que a la primera conversa no l'ensenyo
mai, a menys que ahir vaig tenir una conversa amb un,
proveïdor de hardware, una empresa catalana especialitzada en pantalles que
es diu Landscapes Agency i vaig veure que el tio tenia una consola un arcade
d'aquests típics de Street Fighter, de fons de...
O sigui, el tenia perquè a la seva oficina tenen això, no?
És a dir, que en això vaig i dic, putamana, ja trec el difuminat del meu fons i el mostro, no?
O si detecto que l'altra persona també té una guitarra o també té un fons friki,
aleshores ja empatitzes com, ah, mira, jo també, saps?
I una cosa que sí que funciona molt és perdre molt la vergonya a preguntar coses
que et penses que poden ofendre l'altra.
I et posaré tonteries, eh? Però jo què sé, si quedo amb algú i veig que porta
un Oura Ring i el veig que el porta i jo penso, mira, aquest tio segur que el
tema del health i el fitness el porta, bueno, treballat a casa, saps?
Si li pregunto per l'Uraring, segur que el cabró m'estarà mitja hora explicant
per l'Uraring i són com els millors starters de conversa per trencar el gel
amb gent que no coneixes tant.
Encara que et pensis, hòstia, m'estic ficant una mica en el seu territori,
allò més íntim, potser em diu, xato, per qui no, no, no passa mai.
O sigui, no hi ha hagut conversa en el món on algú li hagi dit Escolta,
és que no m'agrada parlar de mi mateix. Tio, la gent li flipa.
Llavors, només que li preguntis una mica per ell mateix i algun interès així
comú, sempre hi ha una història darrere. Aquest sí que és bastant recomanat.
Home, Marc, el que m'estàs dient és que tu també tens l'empatia del venedor
perquè, bàsicament, identificar aquest tipus de coses és clau en el món de les ventes.
Sempre et diuen que et fixis en els primers, no sé quants segons,
la teoria aquesta una miqueta segurament bullshit, però dir que en els primers
vuit segons ja t'has fet una imatge de la persona amb la qual t'estàs reunint.
Per llenguatge corporal, per com vesteix, per com es cuida, com es presenta,
l'encaixada de mans, etc.
Si m'estàs dient que si tu ja veus una persona que té un nou rinc ja estàs pensant en...
Ja l'has fet un perfil segurament d'interessos, un perfil inclús socioeconòmic,
i també ja estàs pensant en com dirigiràs la conversa. Per tant,
ja estàs iniciant un procés de ventes aquí, eh?
Vull dir, sobre l'anual ho estàs fent a la perfecció.
No ho havia pensat mai, però el que has descrit és exactament com es comporta el meu cap.
O sigui, jo quan coneixo algú per primera vegada, no puc evitar-ho,
li genero com un perfil que, si realment això es pogués digitalitzar,
curraria per aquí un report de realitat augmentada per la part dreta del meu ull.
Així com, diguem, entenem el seu perfil socioeconòmic, els seus interessos,
si ha dormit bé, si està casat, aquestes merdes. Ho vam fer un de superpoders inútils fa molt temps.
O sigui, tu el que voldries tenir l'ullera aquella dels superguerres de l'espai, no?
El típic meme aquell de hòstia, no me'n recordo si era el Radix o el Vegetta, no?
It's over 9000, no? Que calculava el poder de l'altra persona.
O sigui, com el Google Glass de bola de drac, bàsicament.
Que et feia semblar estúpid. No servia absolutament per res però era una tecnologia
molt avançada en forma d'ullera que et calculava el poder verd de l'enemic, no?
Aleshores, tu estàs dient que tu si haguessis de fer una empresa de hardware faries això.
O sigui, tu voldries desenvolupar aquesta aplicació per Vision OS o no?
No volia posar més mal al món parlant més de les Vision Pro.
No volia. Però estic preparat, eh? M'he sentit a l'últim talk show del Joe Gruber.
Quatre hores, eh? Parlant de Vision OS. Estic preparat per fer de cunyat. Tela, eh?
O sigui, tela en el sentit de que sé que és un tema rellevant.
Perquè productes d'aquest tipus a la línia de producte d'Apple no se'n veuen
sovint, però crec que ens hem tirat a la xarca i ens hem donat voltes i ens
hem arrebossat i ho hem explicat 33 vegades per 43 angles diferents.
O sigui, a veure, ok, vale, és un nou producte, però que em van posar 200.000 en preventa, saps?
Vull dir que tampoc està canviant el món ara mateix, saps? Però sí que és veritat,
a veure, no soc jo l'expert, eh?
Però jo penso que aquest producte no és el que Apple volia posar al mercat.
És a dir, jo crec que ells volien posar al mercat un producte de realitat augmentada
no un producte de realitat virtual que,
han torçat una olivera per fer que un producte de realitat virtual es comporti
com un producte de realitat augmentada.
O sigui, hi ha molta gent que no és conscient d'això, però aquestes ulleres són opaques.
Encara que tu vegis, a davant, el que estàs veient és una projecció d'unes càmeres
i el que la gent veu dels teus ulls no són els teus ulls, sinó que és una pantalla
a davant que ensenya els teus ulls a través d'unes càmeres que t'estan veient els ulls.
És d'aquelles coses que dius, és que no hauria de ser així. així.
És a dir, si tu el que vols és veure endavant, posa un vidre transparent i si
vols que la gent vegi enrere posa un vidre transparent, però llavors és el que
et dic, com que estan intentant fer una cosa.
Complicadíssima per arribar a un punt de producte que ells pensen que és el
cas d'ús, que és el de realitat augmentada i no el de realitat virtual.
Llavors, el que jo et deia de producte, de realitat augmentada,
que sí que seria això, seria per les Vision Pro, és aquesta idea que tu vas caminant pel món,
i hi ha aquesta aquesta empatia entre el digital i l'analògic i llavors el teu
món digital permea el món analògic i et va donant com inputs a sobre de les coses.
Si fiques això de vídeos a YouTube d'aquests, n'hi ha de divertidíssims,
però òbviament estan fabricats.
Però sí, un d'ells, i jo crec que això seria el CRM per excel·lència,
no has vist com quan hi ha en una ambaixada que hi ha algun polític o un diplomàtic
que té el tio al costat que sempre li explica que qui és la persona que va a
veure abans que li arribi, li diu, escolta, aquest és el Joan Pérez,
té una empresa aquí de gallines a Osona.
Llavors, ell ja sap qui és abans que arribi, malgrat no tenir puta idea de quina
és la cara, i li diu, home, Joan, com estàs?
Doncs això em molaria que fos el mateix.
És a dir, que d'alguna manera anessis caminant pel carrer i et creuessis amb
la gent, i llavors la gent tingués
com un perfil públic i pogués ensenyar certa informació cap a fora.
Això seria bastant divertit, eh? El que passa és que això a nivell de privacitat seria duríssim, eh?
No sé si estem preparats. I no seria molt realista tampoc, perquè al final si
tu controles el que es mostra de tu tampoc és verificable i acabaria replicant-se
els mateixos problemes que teníem amb les xarxes socials, no?
Que dius perfils falsos, informació no verificada, o emetre una imatge de tu
mateix que en realitat no és la real, no?
El que diem, en xarxes socials sempre veus el punt més àlgid de la vida d'una
persona, però molt probablement no estigui en aquest punt ara mateix. O sigui...
Tant dir, clar, tu estàs incentivat a postejar fotos que portin el màxim engagement possible, no?
I si tu vols maximitzar el número d'interaccions, doncs has de posar coses que,
bueno, que ens agradin, no?
Que ens facin sentir empatia, dir, hòstia, s'ha nascut el meu nou bebè.
T'hi he adoptat un gatet, coses d'aquestes, i poses les coses més maques.
Però les merdes del dia a dia no les poses perquè et farien perdre d'interaccions,
reencaixaries pitjor i, per tant, no aconseguiries tants followers i tantes
interaccions com tu vols, no tindries aquests xutes de dopamina, etc.
I per això tothom acaba posant només coses boniques a les seves xarxes socials.
O, pitjor encara, tens el cas exactament al contrari, que és la gent que posa
coses polèmiques, que estan pensades ja per fer interaccions.
O sigui, coses molt orientades cap a màrqueting, o fake news,
o preguntes obertes, bàsicament.
I aleshores acabes construint tots aquests estereotips de persones,
amb la qual cosa jo m'imagino que acabaríem replicant el mateix problema en la societat,
que dius el que és veritat és que potser podràs veure i dir quina desconexió
si poguessis veure el perfil aquest amb realitat virtual,
però després comparar-lo la persona tal com és el carrer i dius home, no ho sé, veig molt.
Arreglat, no sé si és molt Photoshop o què és, però clarament aquesta persona
comprant, com fem tots nosaltres amb xandall al súper del costat.
Despentinat, tot desgerbat a primera hora del matí, no sé què,
i després veus que és un superinfluencer de sempre fotos molt ben retocades,
menjant super sa i no sé què, i després el veus comprant caixes de Kellogg's
al Mercadona a les 9 del matí, saps?
Bueno, potser es podria veure una miqueta més la desconnexió entre la realitat
i la persona real i la persona fictícia.
Clar, però veus, o sigui, jo aquest problema l'acabaria ràpid.
Mira, tu ja saps que jo no participo molt de la vida digital.
Llavors, això ja és una realitat. Potser això em passa una mica pel costat.
Però l'altre dia vaig fer la meva peregrinació molt setmanal a LinkedIn per
donar-te like al post de Foca a Terra.
Això és tot el que jo faig a LinkedIn a la setmana. Generalment ho solc fer
entre dilluns i dimarts, perquè sé que ja ho has publicat, i contesto un comentari
si algú ha posat alguna cosa.
Llavors, si algú posa alguna cosa el dijous, que no és per una resposta al divendres,
que és per el dimarts, que és quan entro.
I vaig veure que tenies com una xapeta que posava verificat. A LinkedIn?
Sí, sí, sí. A veure. Vaig dir, mira, mira, mira, l'Àlex està verificat.
I vaig dir, hola, jo també vull estar verificat. Si l'Àlex està verificat, jo també vull.
I vaig anar a mirar com era això del verificat. I em diu, molt bé,
Marc, estàs preparat, tu qualifiques per estar verificat, estàs a punt per ser
verificat. I va, vamos, vinga, va. Vaig a verificar-me.
I em vaig anar a verificar, i saps què és el primer que em va demanar? Què?
Que entrés a l'aplicació mòbil. I jo, no tinc l'aplicació mòbil.
Merda. O sigui, ara no em puc verificar perquè no tinc l'aplicació mòbil. Llavors.
Aquesta tàctica ruin de baixa't l'aplicació mòbil que et donaré una xapeta em
sembla bé, però crec que hi ha millors maneres d'acabar amb tot aquest rotllo
del contingut escarós que popula aquestes xarxes.
O sigui, jo, per exemple, si a mi em dius que LinkedIn costa 99 cèntims al mes,
verificar-me? Tio, jo els pago.
Encara que no el faci servir mai, és igual. En el moment que hi ha una targeta
de crèdit pel mig, els teus problemes ja són del primer món.
És a dir, ja s'acaben, ja.
Qualsevol xarxa social encara que no fos per monetització jo faria com,
mira, saps això del fogassa?
Això que et paga quan et foten fora i després et paguen i hi ha un fons de garantia i aquestes merdes,
jo faria com un fons de garantia transnacional de xarxes socials i llavors allà
el que fotria seria 99 cèntims per xarxa social a la que tu vols estar i això
ha de servir perquè un comitè d'experts cunyats pensi què collons s'ha de fer
en el rumb de les xarxes socials d'aquest planeta i que s'ocupin de veure si
l'intel·ligència artificial ens matarà tots plegats dintre de 3 mesos.
Però en el moment en què tu, una xarxa social, la monetitzes,
però res, ni 99 cèntims, 49, va, 49 cèntims al mes, l'únic que tu tens que tenir
allà és una taxa de crèdit vàlida.
I tu el que veus allà és gent que ha posat una taxa de crèdit vàlida.
Igual que estic dient, és una autèntica salvatjada perquè hi ha molta gent que
per 49 cèntims són molts diners.
Més igual, va, rebaixem la llindar. Simplement és tenir una taxa de crèdit vàlida.
Només que facis això, acabaries amb el 80% dels problemes de trolls i de merdes
que estan passant en aquest planeta, eh?
Però com assegures que una persona... O sigui, a veure, tu pots tenir targetes
de crèdit, de serveis que no et requereixen la teva verificació...
En bancs no, però segur que en neobancs hi ha maneres de fer targetes,
o en certes aplicacions pots fer targetes de crèdit que no són linkades a una
identitat. No ho sé, no...
És un tema que no estic molt versat, eh? Coi, ni jo. No tinc ni idea,
m'ho acabo d'inventar, Àlex. Això per un cantó. I l'altre és...
Cal que tu també pots transaccionar per una altra persona. Vull dir,
jo puc tenir aquesta targeta de crèdit i que algú més la doni d'alta.
Saps què et vull dir? Si li puc deixar a algú altre perquè ho faci i fer coses
en nom meu. Per tant, no ho acabo de veure.
Estic mirant el de verificació perquè de cop i volta, jo no ho sabia que estava
verificat. I estic verificat perquè tinc un pertanyo Startup Grind.
I, des de clar, com que tinc el correu de Startup Grind allà,
només pertany a aquesta organització que ja deu estar verificada pel seu compte,
doncs Jo he verificat que sóc propietari d'un correu de Startup Grind,
per tant, ja estic automàticament verificat com si fos una persona veritable
en aquesta organització.
Però no treu que pugui estar impersonal en alguna altra organització i,
de fet, hi ha com un sistema de xapetes, no?
I ara, mentre ho estaves explicant, he dit, va, vaig a experimentar això,
he clicat en el botó de verificar i puc verificar també la meva identitat en
una plataforma que es diu Persona, val? però ja em feia escanejar aquí el passaport
i m'ha fet mandra perquè no sé ni on el tinc, el meu passaport.
Però sí, a través de l'aplicació de mòbil, escaneges un QR, t'obre l'aplicació
i es connecta a persona i bàsicament pot ser aquest tipus de gestions. I aquí ho he parat, no?
Però és un dels grans problemes que portem. I vam parlar, era el tema d'identitat
digital, perquè em sona, m'he comentat el meu treball de final de carrera,
parlar de WorldCoin, per exemple, com hem estat parlant, que de fet ara ho està
admirant i té el valor més baix en totes les plataformes que se li coneix des
que es va llançar, no sé on estarà WorldCoin avui en dia,
però no sé si realment està anant bé o no, perquè no se'n sent,
jo no he sentit res més de WorldCoin des que ho vam comentar.
Però bueno, vull dir que al final el tema de verificació, la identitat soberana
i aquestes històries és complexíssim.
Vull dir, és una cosa que en el seu moment, me'n recordo que tu vas comentar
que hi havia el tema aquest de la Índia tenia tanta població,
però no sé quin percentatge elevadíssim no tenia cap tipus de document d'identitat.
Clar, hòstia, com soluciones aquest tema, no?
Com soluciones el tema dels spam bots, de les comptes replicades?
Vull dir, el mateix Elon Musk, tècnicament una de les persones més brillants
del planeta, este pan lo aguanta todo, però...
Si una de les coses que va dir quan va comprar Twitter era que acabaríem el
tema dels spam bots i les comptes falses i va haver-hi la controvèrsia aquella
perquè si tenies una compta falsa et podien xapar,
o si posaves el nom que no era el teu real i de cop i volta tothom va començar
a posar-se el tema aquest de va dir, hòstia, totes les comptes de paròdia doncs les xaparem.
I què va fer la gent? Tothom posar-se Elon Musk a nom.
Hi havia tanta gent que al final van desistir, no? Van començar a xapar comptes
però hi havia massa gent que al final si no ho ha aconseguit aquesta persona,
per què collons ho han d'aconseguir altres empreses?
A menys que tu estiguis focalitzat només per això no sé si realment pots solucionar aquest tema.
A menys que hi hagi algú que digui, no, vaig invertir diners infinits en solucionar
un tema tan complex però des del sí d'una empresa com podria ser LinkedIn com
podria ser Twitter, com podria ser Stripe com podria ser digue-li la que tu vulguis,
voler crear la teva empresa trobar el seu model de negoci, escalar i a sobre,
resoldre un altre problema d'una magnitud de l'ordre de la identitat digital
soberana jo ho trobo impossible.
Aleshores per això poso en dubte tot el tema de verificacions perquè al final
hi ha una manera en la majoria de plataformes la verificació l'han solventat
fent paga i et donem la xapeta Al final,
al Twitter van desfer-se de tota aquesta narrativa d'ací,
acabarem amb els vots, no sé què, i al final han dit, la verificació és que
tu pagues al Twitter Blue i ja està.
I dius, a veure, qualsevol persona que vulgui impersonar algú altre pot pagar
els 25 dòlars, no sé, o quan costi, 8 dòlars, 10, 20 al mes, i ja està verificat?
No, és que potser no m'he explicat, perquè t'he posat dues solucions diferents
que tu et pensaves que eren pel mateix problema, però no, jo em referia a dues coses diferents.
O sigui, una cosa era primer perquè hem parlat del tema de la verificació,
però després quan et deia la targeta de crèdit no em referia a verificar-se,
sinó em referia a eliminar tot aquest contingut,
amorf que popula a les xarxes, que és superperniciós i deia com el fet si per
tu tenir el compte et requereixes una targeta de crèdit a la qual has d'abonar un cèntim cada mes
per dir-me la tonteria, això d'alguna manera et limita molt el fet que tu puguis
crear comptes a escala, però Però el que m'has fet pensar, quan m'has dit allò de WorldCoin, és,
amb quants d'aquests projectes crypto.
Que en el seu moment van tocar el cel s'han anat a la merda.
Perquè l'altre dia, també sortint de la meva zona de confort,
vaig veure un documental.
Vaig veure el documental que és aquest tio de crypto que va treure una targeta,
que era una companyia basada en Miami, que eren uns criptobrosos.
Bueno, doncs tio, han fet un documental de Netflix que es diu BitCont.
Sisplau, Alex, o sigui, mira la foto del paio i veuràs la magnitud de la tragèdia.
BitCont, d'acord. Sí, un tio sentat a sobre d'una pila de monedes amb dos jets
privats darrere. Home, sí.
Amb una espècie d'àurea de color morat. Ok, bona pinta.
Sí, bueno, ho sé, disfruta, eh? Doncs això explica la història d'una companyia que es diu Centra.
Centra. El que prometia era que podies gastar el teu...
Les teves cripto amb una targeta de crèdit... Val. Molt early in the game,
eh? O sigui, estem parlant de molt d'hora.
Llavors, coses d'aquestes que s'han anat a prendre pel cul i l'altre dia tu
em vas passar, ara no recordo quina companyia, i em vas dir,
mira aquesta companyia com està, i estava a la merda
i això em va fer pensar amb totes aquestes companyies que havien fet IPO en el seu dia,
que ja ningú se'n recordava d'elles, i em vaig fer com una llisteta i tio,
si vols aquí te la canto en directe només perquè vegis com companyies que en
el seu dia van tocar el cel i ara les podries comprar per menys que una tassa de l'Ikea Mira,
jo et vaig parlar de 23andMe, correcte?
Exacte. 23andMe era una de les que tenia a la llista. Però després jo vaig mirar, diu, Pelotón? Sí.
Durant la pandèmia, bueno, era el nou Standard Oil.
I ara no val ni una figureta d'un minyón.
Espera, espera, de Pelotón, de fet, el seu equivalent espanyol,
que era Volava, Volava Fitness, que també en el seu moment, bueno,
va empatar moltíssim i va aixecar moltíssim capital.
I tal, segurament per l'onada aquesta que vam tenir d'anem a comprar tot,
coses online, coses a fer a casa durant el confinament.
Podria estar errat i em fa molta mandra obrir una nova pestanya del navegador
per mirar-ho, però diria que va entrar en concurs de creditors i ha enxapat.
Mira, imagina't qui sóc i qui he estat. Fa anys entrenava amb un equip de triatló
i l'entrenador era professor de volava.
I me'n recordo que jo anava allà al carremandri on tenien l'estudi des d'on es gravaven directe.
El CAPEX que hi havia allà ja podien haver-hi a la companyia perquè tela,
allà s'hi van deixar calés quina més tenim?
Tenia Asana mític task manager probablement, jo diria aquesta,
no vol ser inversor d'Asana Amplitud no la conec per manegar dades i coses d'aquestes,
tres quarts del mateix Tuilio, que dius home, una gran companyia els 2.021.
Redejant a 400 dòlars, avui en dia et pots fer parella al mòdic preu de 72.
O sigui, coses d'aquestes que s'han anat a la merda i mai més s'han recuperat,
és increïble la quantitat que n'hi ha, eh?
Sí, de fet, segur que a nivell internacional Volt, jo vaig veure Volt, te'n recordes aquesta?
Que era com, havien creat com un dispositiu que era per tu comprar Amazon,
era un botó, era un putíssim botó que tu l'enllaçaves un article de casa teva
i quan apretaves aquest botó comprava automàticament Amazon.
És a dir, tu agafes i dius, compraré un Bolt que serà per les meves fulles d'afeitar.
I cada cop que se m'acaben les fulles d'afeitar, pico aquest botó i em fa la comanda d'Amazon.
Així, aquesta bueno, direm aquesta collonada perquè realment és una collonada
d'empresa que clarament només serveix perquè te la compri Amazon si és que no.
Si no ho desenvolupen ells primer però és una collonada muntar una empresa,
perdó, no, no, no, em corregeixo aquí m'he equivocat, no és una collonada muntar
una empresa d'això és una collonada muntar una empresa d'això,
i aixecar la quantitat ingent de Venture Capital que van fer i fer creure a
la gent que això pot ser una empresa del tamany de Facebook, d'acord?
Mira, et diré quanta pasta van aixecar aquesta gent, però molt raised sí,
perquè clar, si vam aixecar mira, una ronda el 2022 de 709 milions a una valoració
de 8.400 milions de dòlars, val?
Però clar, ara al cap de poc temps ja van començar a sortir les notícies que
les mètriques estaven inflades, no sé què.
Bueno, és que després van fer una altra ronda de 355 milions.
Sí que han aixecat més de 1.000 milions d'inversió. Ja no et sabria dir quants
n'han aixecat perquè és que realment...
Però, per exemple, aquest any han aixecat ara 25 milions.
Hòstia, trobo raro que si has aixecat una ronda a 700 milions fa 3 anys, n'aixequis 25 només.
Ha de ser una down round com una catedral, val?
I em sembla que la valoració... No et sabria dir la valoració,
però segur que la valoració deu estar...
Però Àlex, arribats en aquest punt, soc jo o em dóna la sensació que,
35 minuts a la conversa han servit per portar l'episodi on et volia portar jo
al principi que era de per què no hi ha companyies de hardware,
de consumer a dia d'avui o no.
Sí, anem a l'únic del hardware consumer vinga va, explica-m'ho perquè jo no
en tinc ni idea d'això del consumer, però bueno Clar que tens idea,
és una tonteria l'altre dia vam estar parlant del ràbit aquell i saps allò que,
clar, és que com que no tinc parella ni fills jo penso pel carrer, perquè,
camino Camino, d'acord? Llavors... Escolta...
Doncs, has de pensar, no t'has fixat que en els últims igual 20 anys,
a part de dues que a mi se'm van ocórrer, no ha aparegut absolutament ni una,
ni una sola companyia de hardware de consumer? No. Ni una.
Bueno... Llavors, la pregunta és normal no és. Llavors, per què?
Bueno, o sigui, sí, Sí, però no tan...
Tan populars potser com per ser una cosa estàndard, no? Però vull dir,
abans has mencionat Oura. És bastant popular.
Fitbit i Pebbles i aquestes històries... No? No t'ho compro.
Fitbit la va comprar Google. Per tant, out. Sí, exacte. És a dir,
totes les que surten les adquireixen grans competidors.
Per exemple, a mi també em venen a la cap algunes. Ah, per això, per això.
Però vull dir que potser hi ha alguna cosa si les adquireixen, no? O sigui, per por.
Si les adquireixen potser vol dir que són absurdament inviables i que si no
no estan a dintre d'un gran grup, allò és infinanciable.
Per exemple, Ring, els de les càmeres, vale, se l'ha quedat Amazon.
Sí, sí, Nest, Google, no?
Google, exacte. L'altre que es va quedar Amazon, el dels routers.
Hòstia, ara se m'ha anat del cap que esponsoritzen 34.000 podcasts.
Ni idea. Els routers aquells que es connecten entre ells, hòstia,
no, ara no me'n recordo. En fi.
Però totes les que ho han intentat i han intentat anar soles se n'han anat a
l'autèntica merda. Per exemple, no sé si et recordes Jaubon.
Sí. A la merda. Pelotón, un drama.
Rumba, un altre drama. Que la va voler adquirir Amazon i aquí vam practicar
el nostre esport nacional, que és el de separar companyies d'aquí a Europa i
trobem que el deal no ha anat endavant.
Espera, Beats de Dr. Dre, també, la va comprar Apple.
Adquirida, vale, gràcies. O sigui, la meva tesi funciona. Llavors,
només veig que noves que s'hagin creat en els últims 20 anys a mi només se'm
van ocórrer dos. Quines són? Només dos. Tesla?
Bé, ben vist, clar. I Sonos.
Val, val. No tinc cap altre més exemple. Segur que n'hi ha més,
tio, però vull dir... No soc la persona adequada, eh?
Segur, segur, però no et ve al cap al cap. Jo vaig caminar molt rato, eh? Estic molt sol, eh?
No, no, però perquè jo sóc una persona que no compra hardware,
vull dir, realment compro molt poc, només compro compro Apple i poca cosa més,
vull dir Clar, perquè no hi ha res més Nintendo,
no, compro Apple i Nintendo, i no et sabria dir res més tampoc,
vull dir, és que no però estic convençut que deu haver-hi empreses que s'han
creat relativament fa poc potser en el camp del,
de l'audio, vídeo Idio, no sé, tio, El Gato, per exemple, saps?
Vull dir, Samacut, amb el camp d'àudio, no sé, tio, els micros,
alguna marca de Goavery, saps?
No, no, no, però jo estic parlant de coses més transversals.
És a dir, estic d'acord que tu pots fer alguna cosa molt nicho,
com un Oura Ring, per exemple, o una campanya de Kickstarter per tirar endavant el Playdate,
la merda aquella per jugar amb el que et dona la gent, t'ho finances i llavors
treus una primera edició.
Vols dir que hagin creuat l'escletxa, no, bàsicament? Oh, sí,
gràcies. Això exactament volia dir.
Quines companyies de hardware han creuat l'escletxa? Jo només n'he sabut veure dues.
Tesla i Sonos, en els últims anys. I escolta, vaig pensar durant un rato,
però potser algú se m'està escapant, però no vaig ser capaç de pensar-ne una altra.
És a dir, cosa que vingui de la mà del hardware i que, evidentment,
o A, no hagi cabrat, o B, no hagi sigut adquirida per un gran grup,
perquè gràcies, això és exactament el mateix que els hi va passar.
I aquí ve un altre exemple. totes les companyies de vídeo.
A part de Netflix, no hi ha companyies de vídeo que estiguin stand-alone funcionant elles soles.
Llavors, ara tothom em dirà que em vindrà Oh, està Twitch!
Mentida! És d'Amazon. Oh, YouTube! No sé què! Mentida! És de Google. Filmin!
Diran Filmin. Diran Filmin. Però bueno, sí.
Estic d'acord amb mitges, però no és dolenta Filmin, eh? És stand-alone Filmin?
No en tinc ni idea perquè és que jo no consumeixo vídeo pràcticament.
Però és la que m'ha vingut al cap. Filmin, igual, és una de les que trenca la
norma en aquest sentit perquè és espanyola.
Bueno, però sempre hi ha una excepció, però és veritat. Per la regla tens raó, eh?
Però vull dir, no ho sé, sempre segurament som capaços de trobar una excepció a tot.
Llavors, no sé, vaig estar pensant en això i vaig dir, calla,
li diràs a l'Àlex i l'Àlex tindrà alguna idea boja d'aquestes que segur que et dirà no.
És que no hi ha companyies de hardware perquè et motiva. perquè realment crear
una companyia de hardware i competir en el mercat d'avui és molt complicat és a dir,
crear una proposta de valor que tingui l'escalabilitat com perquè et surtin
els units econòmics és molt difícil veient el nivell al qual està la competència exemple,
per mi que Sonos funcioni a dia d'avui és un autèntic miracle o sigui,
intentar competir contra tota la gama de smart speakers d'Amazon,
i sé que no competeixen en el mateix mercat, que Sonos és una cosa que,
diguem que està un espai superior a nivell de qualitat de so i venen un altre
tipus de coses, però què passa?
Que pel 99% de la població li poses un Sonos i al costat un Amazon Echo d'aquests
i diuen que no saben notar la diferència i m'incloc, jo sóc d'aquells. Llavors, què fan?
Doncs no es compren els Sonos, evidentment, perquè diuen, per què m'he de comprar
una cosa que val 400 paus si Amazon me l'està donant per 50 i a sobre m'escolta
de les converses de casa i em recomana receptes per cuinar, saps? Coses d'aquestes.
I de fet estava pensant en el per què i l'única cosa que se m'acut,
i queden cinc minuts, tampoc tenim molt més.
Però el tema aquest que estiguem tan estandarditzats i que les cases,
cada cop entres a casa d'algú, veus que és una còpia de la persona anterior,
o sigui, tu entres i ja saps quins dispositius té la gent a casa.
És a dir, tu entres a casa i saps que tindrà una tele, una consola,
diversos dispositius mòbils, té una tablet, probablement tingui una rumba, tingui una...
Com es diu això, hòstia, surt sempre minipimer, que a casa em fan molta broma
d'això perquè no és una minipimer, és el robot de cuina, d'acord?
Però jo no sé per què, tio, mesclo termomix, minipimer, d'acord? Termomix o equivalent.
Uns altaveus. I veus que vas veient que tothom té exactament els mateixos dispositius,
que això el que fa és que quan tu vas a casa de gent i veus que afecta la xarxa, no?
Hòstia, si he anat a veure vuit amics meus i set tenen airfryer,
el més probable és que jo també compri un airfryer perquè digui,
hòstia, és que tothom la té, no?
Doncs l'afecte de la pressió de grup, doncs jo també l'hauria de tenir, no?
Coses que a mi no funcionen, però sí que és veritat que a la majoria de gent li funcionen.
Per tant, si tu has de crear una cosa que tu el que vols és creuar l'escletxa
aquesta i que passi a ser un producte d'adopció en massa, doncs probablement
has de fer alguna cosa que es recomani boca a orella i que t'acabis sentint,
malament per no tenir-lo.
Tothom parla d'això i jo no puc... Et fan l'enveja aquesta que no puc participar
de les converses quan tothom et diu que collons l'airfryer dels pebrots,
que està tan de moda, no, és que és molt més sa, no?
Jo al meu fill ara ja no li dono fregits, doncs tot ho faig amb l'airfryer i
clar, les patates que menja doncs estan molt millor. Totes aquestes converses de merda, no?
Aleshores, clar, et genera aquesta enveja, aquesta pressió de grup,
que si tu acabes volent formar d'això perquè vols conformar amb la societat,
d'acord? Però els punquis com jo doncs ens importa bastantes merdes.
Dit això, Això, però abans d'arribar aquí has d'arribar a un punt en què necessitis
o puguis permetre aquest tipus de distribució.
Per tant, has d'haver creat un producte que valgui la pena, un producte que
l'has tastat molt, l'has optimitzat molt a nivell de materials.
O sigui, per arribar aquí has de portar uns, no sé, mínim 5-10 anys de trajectòria
per poder arribar a aquests ordres còsmics de magnitud.
Per tant, ni puta idea, estic com sempre trepitjant aigües molt pantanoses i
no vaig preparat pel tema.
Per això que totes les merdes que estem veient avui en dia com per exemple els
pins d'AI aquests, el Humane i històries d'aquestes sí que van funcionant-se
en d'aquí 20 anys jo havia fet una llista molt.
Curta, completament improvisada de tots els podcasts aquests que hem escoltat de Vision OS i tot això,
he vist que tenen odds factoritzar una sèrie de clichés, odds factor comú de
clichés i veig que són els mateixos que vaig escoltar en el seu moment amb Google
Glass i amb altres històries és que havien de canviar el progrés de la humanitat.
Te'ls tiro molt ràpidament, a veure si tu també els has detectat.
És que és molt bo, tio. Són exactament els mateixos que es van fer amb Google
Glass, tots els flipats a la Vision OS.
Jo crec que Vision OS tindrà més èxit que Google Glass.
No sé si serà el definitiu, però veig que s'han fet servir les mateixes expressions.
Per exemple, l'estat actual, o sigui, el producte que tu estàs comprant ara,
has de pensar que és la pitjor versió d'aquest producte, que es traurà boníssim aquest glitxer.
Clar, exactament, saps? És que ningú traurà pitjors productes.
No, però aquest és un eufemisme per dir...
Malgrat el que estic posant al mercat és una autèntica merda,
has de creure que això només anirà millor. És el que has de comprar.
Té raó. Pensa en els primers iPhones, no? Pensa en els primers iPhones,
en la puta merda, comparat amb el que és ara.
Jo el compro. No treu que això sigui un clixé. Què més? Següent.
Ostres, la Vision OS i el dispositiu d'aquest Apple presenta una visió distòpica
d'on no volíem arribar, no?
Gent desconnectada de la realitat i estem més sols que mai. Estem més connectats
que mai, però estem més sols que mai. Mai.
Un altre clixé que... Vinga.
A una mateixa conversa, quan parla d'aquestes coses, van sortir tots aquests.
El primer, la pitjor versió del producte, que veuràs mai. La segona és,
estem més connectats que mai, però més sols que mai.
Tercera, perds la connexió amb el món real. Tens aquesta sensació d'immersió en una altra realitat.
Fantàstic. Això ja ho vam sentir amb el Google Glass i, bueno,
tampoc va arribar gaire lluny.
L'altra, al final t'acostumes. o sigui, la pantalla no és ideal té una miqueta
de delay, no sé què però quan portes una estona t'acostumes.
Hòstia, vale o sigui, m'estàs dient ens vam acostumar a mirar pel·lis amb l'iPad
en el seu moment amb els primers iPads, i sí, al final t'acostumes no és el
cine, però al final t'acostumes és que és una frase que surt molt i quina és
l'altra que havia apuntat?
Ah, sempre hi ha un públic per això sempre hi ha un públic per això,
potser no és per la consumició massa però sempre trobaran un públic per això però bueno, no,
jo crec que empreses com Apple no es dedicaran a anar a aquest públic en concret
i si veuen que això no pita doncs ho tancaran que és com haurien de fer no sé
tio, he improvisat aquesta llista mentre estaves parlant de Vision OS i dic, és que,
a tots els podcasts i tots els articles que he llegit he vist exactament,
és com si anessin reciclant les frases El clixé d'estar sol jo el compro, eh?
Ja et vaig dir que una de les meves resolucions o com eren?
Resolucions? Eren no, propòsits propòsits d'aquest any era estar més obert a
la tecnologia però aquí jo no ho compro aquí jo no ho compro no et compraràs el Vision OS?
Potser em faràs tregar les meves paraules i em veuràs un dia encursatat amb aquell casc però.
Noto com que aquí sí que està arribant el salt de és el dispositiu més narcisista,
que jo veig en el sentit que em tanco aquí i la resta m'importa una merda i ja us ho fareu, tio.
A mi m'agrada anar a treballar a una cafeteria i veure una mica la perifèria.
A mi la perifèria em dóna vida, Àlex.
I això et mata la perifèria. Això et diu a la merda, tio. Ets tu,
tu, tu i tu. És la cosa més individualista del món.
És a dir, a l'esmorzar de forquilla que farem amb un grup selecte d'oïents de
foca a terra no apareixeràs amb el casc d'àpel.