I has digerit tota la manduca, tot el fàto de les festes o què?
Bua, tio, a mi que m'ha costat més digerir és tant presència social condensada
en un període tan curt de temps. Això m'ha costat molt de digerir.
Sí, estan més pesades totes les reunions familiars que tota la carn d'olla i
la pilota de déu-n'adalt junts, no?
Això sí que se't fa un ús a l'estómac. És que és tan necessari.
És que són tantes interaccions no demanades ni sol·licitades i,
bueno, és igual, és un cop l'any.
Sí, és un cop l'any, però repeteix molt, no sé en el teu cas,
però en casos de famílies extenses clar, hi ha,
tradicions que hi ha gent que comença a menjar el dia 24, si tens família espanyola,
tens el de et passa a tu i em passa a mi, el dia 25, evidentment,
és obligat, el dia 26, en Esteve, que hauria de ser el dia de les restes, però no,
ens entestem en tornar a cuinar coses noves.
Després, el dia 27 també quedes amb gent que no havia donat temps,
ni el 24, ni el 25, ni el 26, i que com això s'allargui, vull dir,
jo tinc un altre sopar demà, que hauria de ser Nadal, més família,
saps? És que serà el dia 29.
Clar, depèn de com ho toleris tot això, no? Hòstia, es fa complicat.
O sigui, entenc el tema de les dates assenyalades, però també la hipocresia
aquesta de, anem a dinar amb gent amb la que no ens hem vist amb tot l'any perquè és Nadal, saps?
Vull dir que només ens veiem per les festes, però, bueno, fa replantejar-te
moltes coses, però, bueno, ja sabem, jo sempre he estat una miqueta com el Grinch
i a mi el Nadal no... El Nadal no és sant de la meva devoció.
Clar, però llavors hi ha aquesta gent que el Nadal no és el sant de la seva
devoció però juguen. Jo no jugo.
Jo manifesto explícitament que allò no m'està agradant.
Però què fas, tio? Et puges a la taula i et cagues els plats o què fas?
Vull dir, com ho manifesto explícitament?
Poso-me la cara, Àlex, poso-me la cara, d'acord?
No, et fots gazpacho. El dia de Nadal et fots un got de gazpacho i uns llibrets de llom, no?
Vas pel carrer i et trobes alguna persona que fot 5 anys que no beus,
i llavors oh, quant temps, no sé què, quina és la següent frase que et diu?
Hem de fer un sopar. Llavors tu penses a veure.
Si amb 5 anys no hem anat a sopar, serà per algun motiu.
És que igual no hi hem hem d'anar, saps? Que l'aleatorietat de la vida ens hagin
portat a creuar-nos pel carrer Tosset no significa.
Estiguem còsmicament destinats a anar a sopar. Per tant, això dels Nadals és
com una cosa d'aquestes, però que per algun motiu, algú amb molta constància
va posar aquesta data i, hòstia, nenes, compleix com un rellotge, és com una profecia.
Sí, però també seria molt de border contestar no, no, no hem de fer un sopar, saps? I marxar, saps?
Seria la hòstia, també t'ho dic, eh? Vull dir, et donaria un Premi Ondes si
et vagués fer això, però crec que ningú te'ls sents collons de fer-ho.
D'altra banda, sí que és veritat que si realment t'interessa molt quedar amb
una persona, o sigui, jo tinc una mica el truc,
eh, vull dir, si em trobo amb algú pel carrer i, home, si fa cinc anys que no
el veig o no el veig, és el que dius tu, hi haurà algun motiu,
però si realment dius, hòstia, si va, anem a quedar, has de buscar,
allà, en aquell moment has d'obrir el calendari i dius, vale,
anem a posar una data i una hora, perquè si no.
Implícitament en el doncs quedem un dia per un sopar, implícitament en aquesta
frase hi ha un no ens tornarem a veure en cinc anys més, val?
Però si tu realment vols forçar aquesta interacció, vols forçar aquest sopar,
aquest esmorzar, aquest cafè, has de posar data allà i aleshores ja veus si
realment hi havia intenció o no.
Però bueno, dit això, va, anem a fer un episodi social avui,
perquè anem acumulant preguntes de l'audiència.
Fa diversos episodis ja que no gravem preguntes i respostes i crec que estaria
bastant bé perquè teniu algunes de força interessants.
Algunes donarien per gravar un episodi sencer, si no, una temporada sencera.
Però crec que n'hi ha 3 o 4 que poden ser resoltes avui, i crec que pot pot
ser un episodi més lleugeret per la gent que encara estigui digerint la canandolla
i els canalons Què et sembla?
Em sembla bé, més perquè el d'estiu ha volgut.
Que dilluns sigui Nadal i dilluns sigui Cap d'Any, per tant són dos episodis
que han sortit el dia 25 i el dia 1, que és com just el dia que la gent té més
ganes d'escoltar un podcast estic segur.
Mira, de fet hauria sigut interessant el dia de Nadal,
si algú es va posar els cascos aquests que tu portes que l'Àlex porta uns cascos
d'aquests gegants d'aquests de sobre orella si algú el dia de Nadal es va posar
això i es va posar a menjar galets amb uns cascos escoltats amb foc a terra,
aquesta persona sí que mereix un premi Ondas hòstia si algú s'ho va posar mentre dinàvem amb la família,
que ens ho faci saber que ens ho faci saber que el convidem a un esmorzar de forquilla,
i dilluns que ve sortirà l'episodi al dia del meu aniversari perquè el dia 1
de gener és el meu aniversari, per tant, qui escolti l'episodi el dia 1,
doncs, gràcies, implícitament m'estarà enviant felicitacions.
Vale. I pels curiosos, també, que sàpiguen que no ets el primer català de l'any, eh?
No, no, vaig sortir com a les 4 de la tarda perquè feia mandra,
després de la migdiada, surt millor.
En fi, vinga, per aquí no comencem, tio, a mi...
Tries tu una per començar? Va, hi ha una que és la que més m'agrada però aquesta
la guardaré per la segona perquè primer una de l'Adrià la del creixement de
l'economia medi ambient i de creixement com es lliga amb la tecnologia tot.
La pregunta no està gaire ben formulada però ja s'entén el concepte.
Aquesta és de les que dona per un episodi però és de les que recentment jo he canviat d'opinió.
És truixíssima i jo no entenc res. Quan la vas apuntar vaig dir no entenc res
però deixem que l'esculli el Marc perquè jo no m'hi llençaré.
No, no, si jo no la vaig apuntar. Ens la van fer arribar. Jo simplement trasllado
les paraules de la nostra audiència aquí.
El punt aquí és, i això ho mencionàvem, ara no recordo en quina episodio ho
dèiem, que una de les pitjors maniobres de màrqueting de les energies renovables
és aquesta idea que el món funcionarà amb energia renovable,
però també haurem de reduir el nostre consum.
És a dir, com que progrés ve de la mà de consumir menys i produir nets,
perquè, clar, ja sabem que és difícil tenir una potència instal·lada comparable
amb una energia nuclear, per exemple, en un parc eòlic, per dir-ne una cosa.
Aquí he canviat d'opinió, jo, Àlex. Jo abans era el mític que s'anava a viure
a la cabanya i pensava que l'evolució significava consumir menys energia,
viure molt a corda amb la natura i podria considerar una mica hippie en aquest sentit.
I he canviat absolutament d'opinió. O sigui, penso que això és el fracàs més
gran que li pot passar a la humanitat. És a dir, si alguna cosa ha de venir,
ha de venir de la mà de més.
Per tant, energies renovables han de venir, però han de venir de la mà de més. És a dir, el fet de...
Penso com que l'energia és...
Com es diu el correntsí? Com la... La divisa. La divisa.
Oh, mira quina frase, nen. L'energia és la divisa del progrés.
Fins aquí. Collons, Marc, estem filosòfics, eh? T'han atrapat bé els canalons. Bé, sí, eh?
Què en penses tu d'aquesta idea? Perquè, o sigui, jo miro el futur i recordo
que això ho discutia molt amb el Ramon, perquè el Ramon era molt d'aquesta idea
de no, no, no, no, reciclar és de part de dos.
O sigui, aquí el que hem de fer és que la tecnologia ho gestioni tot plegat
i de la mà de la tecnologia hem de poder fer més i hem de poder consumir més
i jo m'hi pixo amb si em deixo l'aigua calenta oberta o tinc la calefacció de 38.
O sigui, el que tenim que tenir és un superhàbit d'energia molt bèstia.
No em sorprèn gens, eh? També t'ho dic. Ja, ja. Total, total.
I jo era tot el contrari, eh? Jo era, no, Ramon, hem d'anar amb compte,
hem d'intentar consumir poc, hem de reciclar més... Jo cada vegada,
malgrat no ho estic fent, eh? Perquè em sembla com un crim social fer-ho i va
molt amb compte els meus principis, però intel·lectualment ja he fet el canvi. canvi.
O sigui, a la pràctica encara no ho porto, però intel·lectualment ja he canviat
i ja penso, no, no, no, no, no.
Si el futur ha de tenir alguna cosa, és que ha de tenir un superhàbit energètic
acollonant i ens ha de permetre fer el que ens surti de les pilotes.
Perquè el progrés va íntimament lligat al fet de disposar de més energia.
I si algú té interès sobre això, que s'escolti a l'episodi, no recordo si és.
Cinquanta i pico, crec, aquell de Nuclear, on explicàvem la fusió i la fissió.
I sobre aquest, el creixement de l'economia va íntimament lligat amb un consum
més elevat energètic i per tant no pot anar de la mà d'un decreixement sinó
que va de la mà d'un creixement.
I quan pensem en energies renovables crec que hi ha un desfavor molt gran que
s'ha fet a nivell de màrqueting sobre això que és de, no, no,
les energies renovables són les energies del reduir,
del menys consum no, no, o sigui, quan hem de pensar en això hem de pensar en superàvit energètic,
I amb això canvé d'opinió, Àlex. O sigui, l'any nou jo seré un derratxador,
em compraré un Hummer que consumirà 78.000 litres als dos quilòmetres.
No ho sé, tiraré tot el plàstic en el contenidor vermell. O sigui, el que sigui, és igual.
No hi ha contenidor vermell, tio. Com es nota que no recicles ja, cabrón?
Que sí, que sí que reciclo, t'ho juro, que reciclo, t'ho juro.
Et podria dir ara, eh? Mira, el verd, el vidre, el blau, el paper.
El verd... Ja l'has dit, tio? No, tio, Albert, l'acabes de dir.
El groc, el plàstic, crec. I no ho penso editar, eh? O sigui,
si m'he equivocat, m'he equivocat.
No, no, ho has dit bé, ho has dit bé. Vamos. Jo no tinc massa opinió,
és un tema sobre el qual estic bastant desinformat i m'agradaria tenir més opinió
abans de confirmar les meves teories, però no ho sé.
Jo he sempre estat més per energies renovables, però tampoc he acabat d'entendre
tota l'odi a l'energia nuclear i a altres tipus d'energia. Sí,
evidentment, perquè va haver-hi Txernòbil.
Bueno, saps? Vull dir, no sé, hi ha hagut altres grans desastres naturals,
altres grans fallos que dius, hòstia, no sé, saps?
Vull dir, també es podrien haver prohibit els avions quan es van,
estava allà aquells a les Torres Bessones i no s'ha fet, saps?
Bueno, s'hauria d'haver prohibit l'oli quan hi ha hagut aquests passaments,
aquestes fuites del... collons, com es deia aquell, el de Galícia,
el de... són solo unos hilillos, que deia el Rajoy, no? El del...
El de Chapapote, hòstia.
Prestige, el Prestige. El Prestige. el Prestige, però bueno,
tots els grans passaments d'Exxon també va tenir grans passaments als Estats
Units i bueno, totes aquestes.
No ho sé, m'agradaria pensar, sí que és veritat que crec que m'agradaria més,
entendre com funciona tot el tema del reciclatge a nivell de què passa un cop
tu has fet la feina bruta de les grans corporacions i haver-te dedicat a netejar,
tota la brossa a casa teva i separar-la d'agudament perquè un cop la gent si
és un contenidor de reciclatge, algú altre es dediqui a lucrar-se amb això,
crec que és un gol que ens han colat per l'escaire també et fa pensar molt que
a diferents països es recicli de manera diferent i que dius,
hòstia, a Alemanya, per exemple, separen tres tipus de vidre,
aquí el fotem tot el mateix.
Bueno, m'agradaria estar més informat d'això, no tinc gaire opinió,
vull dir que en realitat prefereixo passar fer un passapalabra aquí i passar a la següent,
pregunta et faré un passapalabra només aportant un matís i és que fa poc,
no sé amb qui tenia la discussió aquesta.
De quant de perillós és i com factoritzes les conseqüències no pensades o no
anticipades d'una planta nuclear o una cosa d'aquest tipus, d'acord?
Tot sigui dit que ara hi ha una quantitat d'innovació en l'espai increïble i
hi ha uns nous reactors que es diuen SMR,
que podríem fer un episodi únicament dedicat a això perquè són una autèntica
meravella de l'enginyeria, però una de les coses que és molt senzill i preguntar-ho
és, escolta, em podries dir,
quina és, per quilowatt generat, el número de morts que cada una de les fonts d'energia produeix?
Morts humans o morts en general?
O sigui, morts humanes relacionades amb aquella font energètica, no?
És a dir, per exemple, tu factoritzes tota la gent que va morir,
doncs, m'ho invento, eh?
A Txernòbil, a Fukushima i al... Hòstia, és Long Island, el de...
Va haver-hi un als Estats Units també, que ara no recordo quin era.
Però sí, són els únics tres incidents nuclears que hi ha hagut a la història.
I això és un mite molt bèstia que hi ha sobre que l'energia nuclear mata la gent,
i a veure, és que aquest episodi és molt llarg però el problema que té l'energia
nuclear és que la gent que pren les decisions i que estan als comitès decisoris
sobre implementar-la o no té un biaix molt bèstia.
Per les implicacions que ha tingut l'energia nuclear en altres espais o en altres
sectors com el de conflictes bèl·lics, la guerra freda, etc.
I realment se li ha fet un desfavor molt gran a nivell de màrqueting en aquest aspecte.
Però és evident que si tu fas aquesta cerca i mires per megavat o per gigavat
generat quantes morts associades hi ha a cada font energètica,
veuràs que de llarg l'energia nuclear és la que menys en té, però de molt llarg.
Quina és la que més? El carbó, no? Sens dubte, sí.
Absolutament clar. Home, sí, clar, si atribueixes a les bombes nuclears.
Totes les morts, o sigui, a l'energia nuclear, les morts de la guerra nuclear,
doncs amb el carbó pots atribuir totes les explosions que hi ha hagut al planeta,
principalment accidents de trens...
Cuidado, no m'he explicat bé, no m'he explicat bé, Àlex, perdona.
O sigui, no estic atribuint... Ah, val, per quilowatt.
I encara que les atribuïgis, tampoc serien tantes, eh? Perquè al final només
s'han tirat dues bombes nuclears i no van matar a tanta gent,
comparat amb, per exemple, què va matar la Segona Guerra Mundial.
Això és una discussió, això és el troll i el problema, eh? Vull dir,
el troll i el problema, teniu un clar cas. Sí.
Ens estaven ficant en un jardí que potser no era la pregunta de l'Adrià. però dit això, on anava?
Amb això, que per qui l'ho vaig generar l'energia nuclear, i estic factoritzant
plantes nuclears que el que fan és que produeixen energia amb la fissió de l'urani
dels 35, no estic dient en cap moment que,
siguin morts per bombes nuclears, sisplau, que no som mal interpretats aquí,
eh? En altres llocs se'n pot mal interpretar aquí, no?
És l'energia que té el ràtio més baix, i si et fixes els tres accidents que
van haver-hi han sigut tres.
Caramboles, coses estranyíssimes i uns outliers on s'han ajuntat totes les possibles
coses que hauríem pogut anar malament.
Però, en fi, un episodi per un altre dia. El resum és això.
Vinga. Hem de fer més, el creixement de l'economia ha d'anar a tenir més energia,
i, com era la frase que ens ha agradat molt, que l'energia és la divisa del
progrés o del creixement? No, no, que és així. Correcte, sí, sí.
Següent pregunta, Àlex. Següent pregunta. Mira, a mi hi ha hagut una que m'ha agradat molt.
També és d'aquestes que pots dedicar a un episodi, però com que ja parlem en
freqüència sobre el tema, crec que es pot resumir força ràpid.
És una pregunta del Raimon Lapuente, dels companys de Musega a la Poma,
que deia com començaries un negoci bootstrap.
Jo entenc que és com el començaries avui en dia, perquè jo ja ho he fet, no?
Però li vull donar la perspectiva històrica a dir, hòsties, avui què ha canviat, no?
Què ha canviat a finals d'any 2023? podríem dir ja l'escoltareu el 2024,
que per tant una de les coses que ha canviat és que hi ha molta menys inversió
que els anys precedents, que
els últims 15 anys ha estat uns anys més de fluïdesa, d'excessos de caixa,
i on les grans butxa que s'han adonat que invertir en start-ups era una bona
manera de diversificar i de tenir uns retorns interessants versus altres tipus
d'assets i això s'ha anat depreciant amb el temps,
perquè cada cop Hi ha hagut menys retorns,
hi ha hagut massa, potser el pastís s'ha fet massa gran i per tant s'ha diluït
el valor que aporta tant el venture capital com el tipus d'empreses que es creaven.
Es va invertir massa en empresa mediocre que no arribava enlloc,
però simplement, i per aquí ja ho comentàvem, hi havia excés de diners i s'havien
d'invertir si o si en algun lloc i per tant invertien de manera descomptada.
Això ha fet que a curt plaç probablement va donar algun tipus de retorn interessant
als fons però a llarg plaç els seus multiplicadors s'han diluït molt i no han
acabat tornant tota la pasta que devien i això fa que ja no sigui tan interessant o sigui,
no m'atreviria a donar unes xifres però jo què sé,
al principi de quan els primers fons d'aventure capital diguem dels primers
fons dels 2000 perquè ens entenguem donaven un retorn molt més interessant que
invertir en ETFs, bàsicament,
doncs ara ja no, s'ha girat una miqueta de truita.
Per tant, ara és més bon moment que mai per començar negocis bootstrap.
Bootstrap, recordem que són
els negocis que s'autofinancien i que generen més caixa de la que gasten.
Per tant, jo si hagués de començar un negoci avui en dia, independentment de
la conjuntura econòmica, perquè jo ja sempre, totes les coses que es munto.
Les munto sabent que guanyaré més diners que no pas en gastaré,
si no, no ho faig, perquè no vull dependre de diners d'altres,
però avui en dia amb més raó faria bootstrap en el sentit de dir si ara anés
a buscar calés probablement em costaria 10 vegades més aixecar aquests calés
que fa 10 anys, i potser n'aixecaria la meitat.
Que és un mantra que venim sentint des de fa dos anys al món de les start-ups
quan va haver-hi la gran caiguda al món de l'Stec, doncs avui en dia és més exagerada que mai.
Com es munta un negoci bootstrap? Us preguntareu, perquè clar,
molta gent ha engollit la narrativa aquesta de per crear una empresa,
una start-up, has d'anar a demanar finançament i crear alguna cosa i després
ja trobaràs com fer calés.
No, això si vols ser una start-up a l'ús d'aquesta de dir de gran creixement
però si vols muntar una cosa que tingui poc creixement però sostingut.
D'una manera orgànica i natural, el que has de fer és el que deia,
simplement és ingressar més del que gastes. Com pots fer això?
Una, ets ric i aleshores pots dedicar-te a jugar tot el temps possible a gastar
molt poc, però no haver de cobrar un sou perquè no el necessites perquè ja ets
ric i ho tens acumulat, però entenem que no hi ha gaire gent que escolti aquest podcast si és rica,
perquè se sentiria ofesa molt sovint.
Però si no ets ric o rica i vols fer un negoci bootstrap, el que has de fer
és trobar alguna cosa per la qual la gent vulgui pagar més, del que a tu et costa fer-ho.
Una manera és fer el que se'n diu fer serveis, no?
O sigui, que la gent pagui per la teva hora o pel teu valor i doncs et crees
una consultoria, una agència, vens dissenys, vens innovació,
vens coaching, vens teràpia, vens petites fraccions del teu temps, no?
I això, com que és un bé immaterial, doncs no té un cost de producció, en aquest sentit.
Pots fer-ho ja des del primer minut, depenent del teu nivell d'expertesa,
el cobre és menys, etcètera, etcètera, i mentre no contractis a ningú i paguis
simplement les despeses que tens, i més endavant ja podràs pagar un sou,
és una bona manera de començar un negoci bootstrap.
Si ets una start-up i el que vols fer és fer bootstrapping, el que has de fer
és desenvolupar un producte que d'alguna manera ja l'has hagut de desenvolupar
abans de crear l'empresa, o, si ets molt bo venent, pots fer una pre-venta a algú.
El que se sol fer és gent que treballa en una empresa, empresa,
troba algun nínxol que l'empresa no està disposada a cobrir,
per exemple, en el cas de TravelPerk,
doncs el Javi Suárez treballava a Booking.com i va tenir la idea de fer Booking.com però amb B2B,
va preguntar a Booking per desenvolupar-ho, Booking va dir no ho farem això
i va dir doncs m'ho vaig a muntar-ho pel meu compte i va muntar TravelPerk amb dues altres persones.
Ja avui en dia és una empresa que té, no sé si ja té mil treballadors.
El qual és una bajanada, però és una empresa que està funcionant molt bé, no? no?
Què passa? Que tot i així, tot i així, van haver d'aixecar calés per desenvolupar-ho tal qual, no?
Però sí que és veritat que, depenent del tipus de sector en què estiguis,
com més B2B sigui millor, pot ser una preventa del teu software.
És a dir, pots anar a parlar amb gent que li diguis, mira, escolta,
jo estic treballant en aquesta empresa, però si jo sé que a tu et convé molt
això, aquest producte, jo el puc desenvolupar.
Per tant, si m'ho muntés pel meu cantó, tu em faries és un precontracte o pagaries
una part per avançar, per començar a desenvolupar això i després et dono,
jo què sé, gratis de per vida, unes condicions especials de per vida, hi ha maneres, val?
Si realment aquesta és una, el fet que signar alguns precontractes amb empreses que puguin finançar el,
desenvolupament d'aquest producte que després puguis anar escalant a nivell
de preus i que cada venda que t'aporti pagui totes les despeses,
inclús un benefici perquè també puguis és pagar sous el teu i el de la gent
que necessites per escalar.
Creus que encara hi ha espai per crear grans companyies B2C o no?
Hòstia, però B2C per definició costa molt que sigui B2C, perquè el tamany de client que tens,
B2C al final es redueix molt a cremar diners en Google Ads.
Fer adquisició massiva d'usuaris i esperar retenir aquells usuaris abans d'aquest
crèmin i vegin que realment no hi ha tant de valor en aquella plataforma forma
i es comencin a generar dinàmiques de xarxa.
Això generalment no passa menys que tinguis diners infinits. I què passa?
Que et costa tant anar a buscar aquells usuaris que tan poc retens que és una
miqueta un pou sense fons.
És molt més fàcil en el B2B, perquè en el B2B en comptes d'anar a buscar usuaris
que et paguin 5 euros al mes o 20 euros al mes, vas a buscar contractes de 40.000, 50.000 euros anuals.
I aleshores, amb un contracte pagues el sou d'una persona.
Amb dos contractes probablement pagues el sou de dos o tres i vas escalant.
I el B2C requereix de massivitat.
Per tant, jo crec que la meva teoria, fent una miqueta de predicció per l'any
vinent, és que només pot sortir un nou gran player B2C si ve d'una marca anterior.
Exemple, si Threads acaba funcionant és perquè tenien tota la base de dades
de Meta, és a dir, Facebook, Instagram i WhatsApp, no?
Però segurament hi haurà algun altre exemple que sortirà realment a la xarxa
social l'any que ve, perquè ja toca que acabi tirant per terra la meva teoria.
I serà massiva, vull dir, no ho sé, però ha de tenir diners infinits darrere,
vull dir, és com quan va aparèixer Shein que no el vam veure ni arribar,
no enteníem res, quan va sortir Shein li vam dedicar a un episodi.
D'on va sortir? Com va ser capaç de gastar, o sigui, de tenir molts més usuaris,
de generar més marca i arrasar més que Zara, que era el gran player d'aquest
sector, i de cop i volta apareix a Shein i ara és indiscutible que estan allà.
Tu, a dia d'avui, si comencessis negoci, sens dubte, bootstrap, eh?
La moda d'aixecar 10 quilos amb un PowerPoint, potser la parquem a l'armari el 2024?
Bé, jo ja et dic, abans de posar pasta en un negoci meu, el poso en negocis
dels altres, perquè així, si perdo aquella pasta, li puc donar la culpa a l'altre.
No, és broma, això no ho faig, eh? Però em sentiria molt més culpable jo si
ara digués vinga, poso 30.000 euros meus en un projecte i se'm va anar a la
merda, perquè jo no em veig capaç de transformar aquells 30.000 euros en un multiplicador.
En canvi, sí que veig capaç a molta gent de fer-ho, no? I aleshores jo l'ajudo
financerament i per tant per això sóc un inversor.
Però, no sé, jo no he muntat mai res que hagi necessitat capital extern i no
penso fer-ho perquè crec que requereix unes habilitats que jo no tinc i que
tampoc m'agradaria crear, saps?
Prefereixo seguir sent la persona que sap generar més calés dels que gasta.
Aleshores, per això seguiria fent B2B. si hagués de muntar un producte que no
crec que sigui el següent que munti si hagués de muntar alguna cosa seria B2B
descaradament però aniria a buscar els grans contractes anuals poquets però
amb molt bona relació res d'aventure capital,
res de creixement exagerat res d'anar a buscar grans mercats sinó anar a buscar
un índex molt específic cobrir-lo bé i ser l'única opció Però fixa't en el que
has dit el molt malalt que està o ha estat al sector que bàsicament tot el discurs
que has articulat ha sigut, sí,
sí, muntaria digitalment el que es coneix en el món dels àtoms i de les coses com un negoci normal.
Correcte. On produeixo per 3 i venc per 6.
I els 3 que queden pel mig me'ls quedo per mi i això es diu profit.
I sobre això inverteixo, contracto més gent... Pago dividends.
Sí, exacte. És un negoci de tota la vida. El que passa és que el sector s'ha
pervertit tantíssim que ara quan menciones això sembla que siguis dient.
És que vull muntar un negoci, de veritat. I sembla com que no sigui possible aquí, saps?
O sigui, sembla com que siguis tu el rebel que està intentant muntar un negoci,
és a dir, una cosa que factura diners en l'espai digital, i sembla que no.
Que t'estiguis com justificant, explicant que no, no, escolta,
és que el meu facturarà des del primer dia, eh? No sé si t'espanta això, eh?
És curiosíssim. Fixa't que és curiós que hi ha l'experiment social aquell dels
nens que els diuen, mira, et puc donar... Què prefereixes?
Et dono dues opcions. Una és, tens un caramel ara, o si t'esperes dues hores,
te'n donaré cinc, o alguna cosa així.
No me'n recordo com era exactament. I la gran majoria dels nens diuen,
jo vull la satisfacció immediata, per tant jo vull el caramel ara.
Curiós que quan evolucionem o inclús transicionem al sector tecnològic aquest,
on la narrativa imparant és molt diferent, és la de dir,
si tu crees una empresa que no genera beneficis, És a dir,
no et pagues el caramel cada dia o no et pagues dividends cada any i ho reinverteixes
tot en creixement perquè potencialment pots fer un pet de l'hòstia i acabar
venent l'empresa per milions i potser et cauen uns milions a tu.
Ostres, trobo molt heavy aquest marc mental, no?
Com canvia que potser hem anat a trobar un subconjunt de persones pacífiques que estan directament,
no sé com dir-ho, però que els seus cervells estan connectats de tal manera
que pensen que el benefici immediat és dolent, el que ha de fer és tenir i sempre
pensar en beneficis futurs molt grans.
També, bueno, les hòsties també són gegants les que es pega la gent que munta
aquest tipus d'empreses i no s'han pagat cap tipus de benefici no s'han fet
cap tipus de regalet i ja està, no ho sé, ho trobo,
curiós, és difícil d'explicar però jo crec que bé donat perquè.
Ja ho vam parlar també de com ens han venut la moto que tu pots ser el següent
Facebook, el següent Google i si no ho ets, ets un perdedor,
perquè en realitat ho ha muntat qualsevol persona qualsevol persona que ha deixat
la carrera pot muntar una empresa com Apple, Microsoft o Google perquè aquests
tres van deixar la carrera, saps?
I mira, han sigut grans empresaris d'èxit.
És que de veritat, això és la autèntica merda més gran que la societat ha venut mai.
Aquesta idea de, sí, fill, tu pots fer el que vulguis, tu ets especial i tu
seràs el que muntaràs el següent Facebook.
Doncs, tio, em sap greu, però no. I encara que ho facis, és que és igual.
Jo crec que t'has de dutxar una mica amb aquesta irrellevància còsmica de dir,
o sigui, és igual el que faci que en el moment que es tiri una mica l'escala
temporal, el que faré no l'importarà absolutament a ningú.
O sigui, el 2834 ningú se'n recordarà d'Steve Jobs. I això és que és una evidència.
Llavors, és que què més dona, saps? O sigui, què pretens, tio?
Fes feliç a la teva família i als teus amics i posa una mica d'avé pel teu barri
i estarem en pau amb l'univers.
Jo crec que hi ha un cert conjunt de coses coses que et poden maximitzar les
teves possibilitats d'èxit.
Tot i així, el joc de les start-ups i de les empreses en general és un tema de temps, no és timing.
O sigui, tu arribes en el moment adequat, crees l'empresa.
Aguantes suficientment com perquè l'empresa sigui rellevant i aconsegueixis
trobar el product market fit i facis fer el creixement,
fas la sostenibilitat, etcètera, i mantenir-te a les crisis i haver desenvolupat
el producte, el segon producte derivat, que és el que durant un temps de crisi
la gent deixa de comprar el teu producte principal, però et salva les comptes el producte secundari,
doncs aquest és el tipus de coses que has d'haver encadenat molts gols per l'escaire,
una última jornada d'infart, com diríem al futbol, on tothom per sobre teu empata
o perd i tu guanyes i l'última jornada passes a estar del posto 19 al 15 i et
salves de baixa segona divisió, passa molts pocs cops, no?
Però hi ha moltes coses que et poden ajudar amb això, no?
Tenir contractes molt segurs i estables, tenir un equip de l'hòstia,
estar ben connectats, no ho sé, saps?
Vull dir, ser una empresa ben concebuda, amb molt bona reputació,
et pots salvar. Però la majoria d'empreses no són així.
Jo no havia caigut en això, però d'aquí 500 anys a ningú li importarà Apple
ni Microsoft, no? En aquest sentit, o d'aquí mil anys.
Però, clar, és que la majoria d'empreses, o sigui, la majoria d'empreses són
totes aquelles que no han passat a...
Són tots aquells imperis que no han passat a la història. I a la història han
passat 10 o 12, però no se sent mai a l'imperi secundari o terciari dins dels
llibres d'història en un determinat període de temps.
Per tant, si ho relativitza així, està clar. Jo, per això et dic,
prefereixo jugar més en petit i anar assegurant cada any, anar repartint dividends
cada any amb la meva empresa i poder-me donar un futur més estable,
una estabilitat econòmica a la meva família i poder regar el món de les start-ups
una miqueta de tant en quant perquè,
doncs mira, si tot surt bé, algun d'aquestes inversions em tornarà multiplicada
i ja està, i haver creat un petit corralet econòmic.
Però bueno, són maneres diferents de veure la vida.
Sí, i escolta, que no estic donant consell vital aquí que hi ha coses bones
i coses dolentes. Bueno, una mica sí, tenim editorial i se'ns veu una mica lleutor.
Però la teva, a mi em sembla, com una manera una mica més sana i racional d'aproximar-se
a la vida en el sentit que,
a veure, com que les probabilitats que tu crearàs el nou imperi intergalàctic
no són molt altes, per no dir que són poc menys que zero, a veure...
Per què no ens centrem en fer feliços a la nostra dona, als nostres fills,
als nostres gossos, als nostres gats, Àlex, i al nostre cercle d'influència
i ens oblidem de la resta?
Crec que seria com una bona manera i més sana d'aproximar-se a la vida en general.
Estic molt d'acord. I un petit corolari a aquesta pregunta, que seria una altra
cosa interessant que trobo, que és que no es parla de com fer sobreviure una
empresa bootstrap. Per què?
Perquè en els últims dos anys ja hem vist desapareixer moltes agències, també.
Gent que, per A o per B, ha decidit tancar o s'ha malvenut o no li han anat bé les coses.
I generalment són empreses que generen més que gasten.
Però és veritat que hi ha una cosa que jo vaig tenir molt clara,
bueno, jo i els meus socis vam tenir molt clara quan vam crear l'empresa,
que vam dir, serem una empresa mediàtica, d'acord?
I això serà un dels grans èxits de l'empresa. És a dir, fixes dins del món de
les consultores barra agències, no se'n coneixen a gaires, però en molts països es coneix, no?
Perquè és percebut així com, bueno, és start-up friendly, fem esdeveniments,
tenim el podcast, no sé què, i això ens ha generat, i aquí és la mare de tots
els ous, una comunitat al voltant de l'empresa que jo crec que és el que juga molt a favor nostre.
O sigui, gent que és hooligan nostre, que ens envia projectes,
gent que ens envia talent, vull dir, que ens vol ajudar, només perquè nosaltres
els ajudem molt amb el bloc que fem, amb els esdeveniments i tal,
doncs ens ho vol retornar.
I això moltes altres empreses no ho han tingut. Per tant, la meva predicció
de fa 10 anys, que vaig dir, d'aquí 10 o 15 anys les empreses que no tinguin
comunitat no les passaran canutes, o sigui,
no existiran però serà molt difícil concebre una empresa tecnològica o de massa
sense una comunitat al seu voltant, s'està.
Demostrant.
Passem a la següent. Quina vols agafar? Mira, fixa't. Ja que parlàvem una mica de... Com es diu?
Retreçar o retardar? Endarrerir.
Endarrerir! D'enderrerir la gratificació, amb l'exemple del nen... Pusposar.
Exacte. Pusposar la gratificació. Podríem preguntar-nos si ens podem fer rics
encara a dia d'avui treballant poc, que ens pregunta l'Aimar.
És que aquesta m'encanta.
L'Aimar és la primera persona que ha fet dues preguntes al podcast.
Vull dir que... Endavant.
Bueno, un va ser un episodi. Realment li vam dedicar un episodi molt al principi.
Me'n recordo era un dels no sé si era molt especulatiu d'aquests de la tecnologia
al futur Pots fer-te ric treballant poc avui en dia?
Hòstia és una pregunta aquesta m'encanta crec que és més filosòfica del que
sembla si la gent pot pensar una pregunta molt simple no no és molt simple jo
crec que té diversos vessants una és com sempre dic si ets ric.
Segurament et pots ser més ric encara treballant poc per què?
Perquè és molt fàcil explotar el valor de la teva marca però no ens centrarem
amb això, jo crec que ens centrem en la gent que digui tinc poca cosa i vull
fer-me ric treballant poc avui en dia.
És molt complicat però, com sempre, jo crec que hi ha maneres de fer-ho.
Una és amb timing i l'altra és amb influència.
Amb timing és, arriba un boom com la intel·ligència artificial i tu, per ser dels primers,
et poses allà a fer contingut, dones molt la xapa, li dediques moltes hores
al principi a fer molt rebombori per després treballar poc relativament durant els anys.
Simplement posicionant-te molt ràpid en un sector que ha de créixer molt,
si tu et puges a la onada molt al principi, la onada et portarà cap amunt.
I si tu la saps surfejar, pots estar a la cresta de la onada fins al final.
Però tu ja hauràs estat al principi. Si totes aquestes persones que de cop i volta,
ara que ha sortit, aquestes noves xarxes socials, ha sabut masteritzar-ne una
i descobreixes com va l'algoritme o per alguna cosa fas els posts de tota la
vida que funcionen molt bé i et fas viral,
patapam, ja només tens o sigui, has de mantenir-te o intel·ligència artificial
o digue-li realitat virtual, el que sigui pots convertir-te en un influencer,
que són gent que treballa relativament poc.
Li ha de fer una gran inversió al principi, però després ja troben el negoci
de la seva vida en simplement ser, haver estat una d'aquelles primeres veus
que explicava com funcionava tot això, crees una newsletter,
crees comunitat, com deia abans, contigu d'arxar-se cada dia i ja posen a fer un vídeo al dia,
per bé que pot ser força feina per alguna gent, però pot ser que sigui més aviat
poca per d'altres, si tens aquesta traça, doncs ja està.
I l'altra és influència, és a dir, treballa molt poc, però associant-te amb
una persona que sigui molt influent, que estigui molt ben connectada,
que que qual pugui ser la seva madreta per algunes coses, crec que també,
si no ric, pots viure molt bé.
És a dir, si tens la santa sort d'haver-te trobat conegut, ser familiar o què
tu vulguis, d'una persona que li vagin molt bé les coses,
si tu et guanyes el respecte d'aquella persona i a tu et consulta pel que sigui
en una matèria o hi ha coses en què sempre has ajudat i en una cosa molt particular, sempre estàs allà,
pots especialitzar-te en això aquella gent,
aquella persona t'anirà a l'avant socialment a nivell de contractes a nivell
d'influència també i jo crec que és una altra manera de treballar en relativament
poc on el teu valor és saber socialitzar amb aquest tipus de gent i saber-los
aportar més valor del que entreus sí,
en els seus ulls crec que també és una altra manera de treballar relativament poc,
perquè aportes més valor que no pas el treball manual anual.
Són poques hores, però de molt valor. M'agrada que l'hagis encarat així,
perquè jo tenia una aproximació una mica diferent.
O sigui, tu m'has donat els casos pels quals sí és possible,
i no només sí és possible, sinó com fer-ho, cosa que està molt bé. I a més és legal.
Inclús moralment lícit i sense cap tipus d'ombra ètica.
Podíem donar 26 milions de casos més. Pots fer ric, treballar molt poc,
però enganyant a la gent o estafant-les. Sí, sí, moltíssims.
A veure, jo penso que, deixant de banda el boicot a l'Ibex, crec que mai hem
recomanat cap cosa il·lícita en aquest podcast, eh?
Escolta, no és il·lícit boicotejar l'Ibex.
Boicotejar potser alguna marca perquè no t'agrada, potser sí,
saps? Però... Sisplau, no obrim debats. Va, va, va, no obrim aquest.
I perdona, eh? Jo penso que tu, amb internet, hauries de començar a confiar
en alguna empresa de l'Ibex, eh? Sí, potser sí. Vale.
Què n'has a dir? Sí. Mira, el tema de treballar poc i fer-se ric a dia d'avui.
Jo crec que aquí hi ha prioritats que competeixen entre elles.
I a veure si em s'hi explica bé. Socialment.
Tens el problema aquest del correu, no?
Quin és? Que si tu ets un tio que contestes a molts correus i envies molts correus,
el que et passarà immediatament és que en començaràs a rebre més.
I llavors, amb el tema de la feina, igual si tu ets molt bon a alguna cosa.
Treballaràs en aquella cosa, t'anirà molt bé, i dius, no, és que jo treballaré molt poquet.
No, no, no, no treballaràs molt poquet, perquè treballaràs encara molt més.
Bàsicament perquè com que la gent sabrà que tu ets una referència i ets bon
a aquella cosa, estaràs identificat en allò i serà com una roda que no pararà
mai de créixer fins que tu explotis i, en lloc de treballar menys,
simplement el que passa és que dormiràs menys.
Llavors, aquest és el problema estructural del fet de ser bo en alguna cosa
que tu penses que et permetrà treballar menys, però no, perquè la feina vindrà a tu inevitablement.
Aquesta és com la primera prioritat que competeix, no? I això està molt en la
línia, en la morfologia, de la força laboral que s'està erguint en el món.
És a dir, que cada cop més necessitem menys persones per fer el mateix.
I això és una realitat. Hi ha una massa social petita que treballa molt i una
gran massa social que no és que treballi poc, és que no treballa perquè no és empleable.
Però no és que sigui culpa de ningú.
És a dir, pobres cavalls no van fer res malament per quedar-se sense feina quan
va aparèixer el cotxe. Els van quedar desempleats i ja està, simplement.
Doncs aquí és igual. No és gent que estigui desempleada. hi ha molta gent que en el futur.
Malauradament, i això és una cosa que s'ha de pensar a nivell societari,
que serà inempleable igual que un cavall no es pot emplear per empotxar un cotxe
perquè ja ho fa una cosa que és un motor elèctric o un motor de combustió aquesta
és la primera i la segona, que també competeix,
és el fet que quan a tu et va molt bé la societat t'ho posa molt difícil perquè
tu sàpigues dir prou que profund, eh?
Sí, avui estic profund, Àlex, no sé què em passa, potser és que és fidany i
he mirat la llibreta i he vist que no he complert ni una de les resolucions
i m'he entristit i estic una mica nostàlgic.
Però, fixa-t'hi,
Hi ha una de les meves suggerències a la nostra nota que es diu Moviment Fire.
És exactament això. El Moviment Fire aquest són les sigles, o l'acrònim,
o digue-li com vulguis, d'una subcomunitat de Reddit que es va fer molt popular
en el seu dia, que es diu Financial Independence Retire Early.
I això no t'està dient que siguis ric, eh? Hi ha molta controvèrsia sobre aquest
tema i algun dia en vull parlar perquè em sembla interessantíssim.
O sigui, aquí no t'estan dient... Definim què vol ser ric, clar, clar.
Si mires la comunitat, no hi ha multimilionaris. O sigui, la idea no és muntar
una start-up, acumular 14 milions d'euros a la compta bancària i retirar-ho. No, no va d'això.
Va de treballar tant com puguis al principi,
acumular i estalviar com una autèntica nútria i està molt bé perquè ells ho
modelen molt matemàticament i miren exactament quant gastaran cada any,
com els impactarà això en les seves inversions, mirant retrospectivament els retorns de l'S&P 500.
És interessant com ho fan.
Però la idea és quant de capital necessito, amb quina edat per poder retirar-me
a... I a veure, hi ha molta gent que diria malviure, però bàsicament ells el
que fan és viuen de la manera més espartana possible per no haver de treballar mai més.
Llavors, és un model social que no és recomanable per a tothom,
però que almenys fa molta gràcia o és molt interessant estudiar-lo.
I aquesta idea de treballar poc m'ha recordat molt això. A dia d'avui és possible,
fer un FIRE d'aquests, un Financial Independent Retire Early,
simplement treballant poc?
Jo penso sí, però has de ser d'una pasta molt especial.
Perquè totes les pressions socials que et venen al teu voltant t'estan dient
que creixis, que has de fer més, que necessites un llat més gran i una casa amb més lavabos.
Malgrat que només puguis cagar en un simultàniament. i això és problemàtic perquè
has de tenir com una personalitat molt especial o molt forta,
per lluitar contra totes aquestes tendències socials a dia d'avui,
si vols fer-te ric, treballa amb poc.
Jo crec que sí que és possible, el que passa és que potser no és socialment
desitjable de cara a la galeria, eh?
I després l'altre factor, i últim, i tant com això, que penso que competeix
molt contra aquest és el fet d'aquesta competència global que parlem tant, no?
A dia d'avui per ser molt bo i has de dedicar moltes hores i mantenir-se a dalt
no és tan senzill o no és tan trivial com abans, no?
I és una mica aquesta idea abans que dèiem que si ets el violonista del poble,
competies amb l'altre violonista del poble i a dia d'avui competeixes amb Dua Lipa.
És complicat tenir com aquesta competència local en un món on tots els players són globals.
No ho sé. És una manera molt llarga de dir que sí que és possible però que la
societat no t'ho posa fàcil.
Està molt bé perquè ja no me'n recordava el moviment FIRE aquest.
Jo el vaig descobrir quan vaig tenir una temporada de llegir molt el blog de Mr. Money Mustache.
Exacte. Parlava molt d'això. Al final, tots els putos post es reduïen a la gent gasta massa.
Al final era una miqueta autoperòdic.
En el sentit que si és una comunitat de gent, que són una família,
que et diuen com han aconseguit ells fer el mètode aquest de poder-se jubilar
joves perquè en realitat en comptes d'acumular moltíssim, que també van acumular
una quantia, diguem, no despreciable,
sinó que han reduït molt les seves despeses o racionalitzen molt les seves despeses
i diuen a mesura que hem anat creixent en família no hem anat creixent en despeses
tontes, com per exemple comprar un cotxe que consumeixi molt més, no?
Si no, nosaltres planificar molt millor els viatges, doncs potser tenir un cotxe
molt optimitzat a nivell de gastos, no agafar un cotxe que requereixi molt manteniment,
per bé que sigui més gran, saps? Vull dir, aquest tipus de coses.
Quan viatgem, intentem viatjar amb l'opció més barata, o sigui,
planifiquem les coses a molts mesos vista,
no fem el típic de dir, doncs vinga, anem en temporada alta i tots els crios
ho planifiquem a última hora i acabem pagant al màxim.
No, són gent que realment són uns malalts de la recerca i es dediquen a trobar
sempre opcions barates de com poder optimitzar els cossos també del dia a dia, que això no ho fem.
Jo me n'adono, que és un exercici que probablement hauré de fer més ara vivint
en família, que és el de dir, ara que estem establerts, tenim una casa,
tenim mascotes, no sé què, veure en quines categories gastes més i en quines podries reduir.
Perquè, hòstia, el típic, comprar més...
Hi ha coses que són molt tontes, però una és fer ús dels descomptes,
comprar garrafes d'oli et surt més a compte que comprar ampolles més petites.
I si dos cops l'any compres quatre garrafes d'oli que et duren per tot l'any?
Si upfront pagaràs, no ho sé, 40 euros o 50, però si tu les vas comprant cada
setmana, vas comprant una ampolla d'un litre d'oli, cada dues setmanes segurament en pagues 120.
Aquest tipus de coses atomitzades no tenen sentit, però en conjunt sí.
Si de cada article que tu fas de la compra estalvies uns cèntims,
uns euros, al final de la compra, una compra de 300 euros pot sortir per 200.
I tot això aplicat a altres coses de la vida, a les reparacions de la casa,
al manteniment del cotxe, de les mascotes, etc.
Si tu t'adiques a anar analitzant de manera continuada si realment estàs pagant
pel valor que allò t'aporta i revisant-ho, que no hi hagi alternatives més barates,
més eficients, etcètera, doncs ho pots fer.
M'ha fet molta gràcia la menció aquesta, perquè jo ho he enfocat des del punt
de vista del treball i tu des del punt de vista de la pasta.
Per tant, res, només volia portar aquest blog, que per mi no és una referència,
però durant una temporada el vaig llegir molt i ara l'he recuperat perquè estic fent neteja de...
Porto un any fent neteja de Pocket i tenia com 2.000 articles acumulats i he
arribat als de... a la meva època de fa com 4 o 5 anys que vaig estar consumint,
força articles del bloc aquest i m'ha fet molta gràcia, però bé...
En fi, jo per avui ho deixaria aquí, no? Ja n'hem resolt tres,
està prou bé, ens en queden algunes encara, però les podríem agrupar en un altre
episodi i, escolta, crec que és un bon regal d'any nou, què ens sembla?
Ens falta una cosa, Àlex, és important.
Hem de demanar que la gent s'observi el canal de YouTube i que ens donin valoracions,
perquè així els Reis els hi portaran millors regals.
Mira, això crec que no ho hauríem de fer avui, ho hauríem de fer sempre,
però no era exactament el que havíem de fer avui i és que, a veure,
A veure, potser això s'hauria hagut de fer al principi de l'episodi.
No, la gent ens escolta fins al final, Marc.
No, em referia al que potser hauríem hagut de desitjar bon any perquè aquest
episodi ja sortirà el dia 1.
Ah, bé, és igual, però la gent estarà encara amb les llaganyes i estarà amb
el pijama o amb la ressaca de la seva vida perquè és el dia 1.
No s'entraran que haurem canviat d'any o no se'n recordaran què haurà passat.
Per tant, res, desitjar-vos tots i totes un molt bon any.
Sí, això és important. I també envieu-nos més preguntes. Els episodis ens ho
passem molt bé. Jo m'ho passo molt bé en aquests episodis de veure quines inquietuds
té la gent i és una bona manera d'escoltar la comunitat.
Li demanes alguna cosa el 2024 o no?
Hòstia, que profund, tio. Si potser, mira, poden entendre millor els teus nivells
de profunditat perquè cada dia em sorprens més, cabron. Déu meu.
No, no, jo crec que si li demano alguna cosa el 2024 és que hagi menys, menys, però millor.
Ja fa anys que he començat amb aquesta doctrina, els últims dos anys se m'ha
descontrolat una miqueta la doctrina del minimalisme,
l'he de començar a recuperar, així que econòmicament és una bona manera d'enfocar-ho,
però també en el número de coses que fem i com avancarem la vida,
perquè és veritat que, com dius tu,
tot ens empeny a comprar més, a créixer,
totes les nostres propietats, a fer créixer creixer totes les nostres opcions
d'oci, les nostres destinacions de viatges al voltant del món.
I jo crec que no estem preparats cognitivament per assolir aquest nivell de
creixement multidimensional que és una barbaritat al qual ens empenta cada cop
més aquest ubercapitalisme exagerat.
Déu-n'hi-do, eh? Per dir que sóc jo el profund, no està malament,
eh? Aquesta reflexió de fi d'any. Tu què esperes del 2024, Marc?
Que Verstappen no guanyi el Mundial de Fórmula 1.