Jo suposo que avui he de començar jo no? Saps de què parlem Marc?
Vols que et digui que avui et trolejaria l'episodi i et diria que et vull parlar d'una altra cosa però no?
Està bé del que parlem?
Podem fer eh?
A mi no em troleixes perquè total no tinc preparat a mi més absolutament igual
Però què te'n fa il·lusió perquè el vas proposar tu? Per una vegada que em fas la iniciativa, potser et deixo i no t'esguerro la festa
És un episodi d'opinió, és que no és de recerca, però tampoc és d'opinió, és de fets, són fets contrastats
De més de deu anys, gairebé a quinze anys, organitzant els avaniments i encarregar-me d'una cosa que es diuen els partnerships, les esponsoritzacions, els patrocinis
La història ve de lluny, molt abans de començar MarsBased, jo el 2009, quan vaig tornar de l'Erasmus, vaig fundar una associació a la Pompeu Fabra
que es deia ESN a l'UPF, Erasmus Student Network, també és una xarxa internacional d'aquesta associació que té un capítol, una representació local a cada universitat
Aleshores, allà on tenen estudiants d'intercanvi, Erasmus en aquest cas, aquesta associació el que fa són voluntaris, altres estudiants generalment
que es dediquen a organitzar una setmana de benvinguda, alguna festa, algun viatge, visites culturals, tours per la ciutat, etc.
I això ho vaig cofundar l'any 2009, hi vaig estar quatre anyets, aquí a Barcelona, perquè jo ja n'havia fet un de voluntari al Demónic
i com que vaig veure que aquí a Barcelona no hi era, o no hi era a la meva universitat, vaig decidir cofundar-ho
De fet, molta de la gent amb qui vaig cofundar són alguns dels meus millors amics, amb un d'ells he estat soci a Startup Grind, el Carlos Cruz
i una de les coses que m'ha ensenyat més aquest aprenentatge és com muntar esdeveniments
i una part molt important dels esdeveniments són els patrocinis i els partnerships, com associar la teva marca amb alguna altra marca que vulgui col·laborar amb tu
aleshores, el panorama dels patrocinis i dels partnerships ha canviat molt en 15 anys, posem-li a rodonim-ho ja 15 anys, com si fóssim el 2024
i la cosa és que, ostres, el panorama és desolador, de les hores m'agradaria dedicar-li un episodi a pensar això, perquè la broma s'està convertint en realitat
i hem tingut reunions amb Casa Ametller, per la gent que vingui de l'hort i que no hagi escoltat algun dels episodis del podcast i que s'incorpori ara
portem aquesta broma recorrent que algun dia això ens ho patrocinarà Casa Ametller, aleshores, tampoc voldria ficar-nos molts pels ales rodes i dir coses que no toquen
però hem aconseguit almenys parlar amb Casa Ametller, és bastant curiós, que d'aquí en surt algun patrocinio, no? Ja ho veurem
i segurament el més sensat seria avui no dir massa coses per no fotre la pota perquè tu i jo, sobretot jo, som bastant de fotre la pota
aleshores, dit això, tot aquest preàmbul per dir, ostres, què és un patrocini, què és un partnership, com he vist l'evolució de tot aquest sector en 15 anys
com assegurar-se que funcionen, quines coses funcionen i quines no, qui els ha de fer, són moltes coses, tio, per on vols que comenci
és que tu rius, eh, però, evidentment, no em puc estar quiet ni de versos plegats i he fet recerca per aquest episodi, eh
inclús he fet recerca divertida perquè m'he anat a escoltar antics episodis on parlem de temes relacionats, si algú li interessa el tema
ja toquem com monetitzar podcasts en un episodi que es diu Tercer de Podcasting, que és el 61, aquest episodi té pràcticament un any
i en allà ja mencionem la idea que ens patrocini Casa Ametller, Episodi 61, en portem quasi 100, vull dir, la cosa ve de molt lluny, jo us...
aquella està bé perquè explica quines opcions tens de monetitzar com a podcasting i a mi m'agrada el que anem a fer avui
perquè és posar el foco o la lupa o anem a fer zoom en la part concreta de patrocinis i és un lloc on l'ex té molta experiència
en resum resum, en l'episodi 61, bàsicament el que explicàvem és que hi ha com tres maneres de fer diners en el podcasting o a internet en general, eh
vull dir, tu pots monetitzar visualitzacions o descàrregues, és a dir, pots anar a Vultu, que és el que fa, per exemple, posar un anunci a YouTube
on tots els teus fans paguen exactament el mateix, és a dir, zero, és a dir, paguen amb la seva visualització o amb la seva descàrrega
o després tu pots monetitzar a nivell de fan, és a dir, pots jugar amb aquesta insensibilitat de tenir quatre xalats que volen pagar molts diners per tu
perquè estan molt interessats en el que estàs explicant i entrar més en aquesta tangència de patrocinis per fora
llavors, tenint això, el que agafarem serà com cada una d'aquests segments es subdivideix amb altres, és a dir, per exemple, el de vius
ho pots fer a nivell d'inserció dinàmica d'anuncis, com el que dèiem de YouTube o ho pots fer tancant un patrocini per fora, que sol ser més profitós
llavors aquí és on jo et dono màniga ampla perquè tu puguis explicar la teva experiència i les teves històries per no dormir amb els patrocinis
Mira, si de cas començarem, com estan les coses avui en dia respecte, per exemple, pre-pandèmia, val?
Tot sabem, o almenys nosaltres ho farem en el món tecnologia, el món tecnologia ha patit un gran desgavell l'últim any
perquè venia d'un creixement insustingut durant molts anys, aleshores, jo ho redueixo una miqueta pre-pandèmia i post-pandèmia, no?
Pre-pandèmia, no és que haguessin molts diners per patrocinis, però la gent estava oberta a la idea, no?, de dir, bueno, generalment
som de la verge del puny tancat, per tant, ens interessa poc pagar per coses, per patrocinar, perquè clar, els retorns solen ser molt poc clars
és difícil de monetitzar una cosa que no passa per Google Ads, tenim, estem viciats amb què, amb Google Ads i Google Facebook, no?, el paid marketing
generalment és una cosa que poses calés avui i demà ja la tens, o el mateix dia ja tens un retorn, per tant, qualsevol cosa que sigui una miqueta més llarg-blessista
menys estructurada i menys, com dir-ho, traquejable, doncs ens fa por, bueno, ens fa por, li fa por a la gent de marketing, perquè generalment és molt
molt corblessista, estan pensant sempre amb el retorn a corbless, hi ha poca gent a basada al llarg-blas, no?
Però bueno, jo ho entenc, perquè al final també els mesuren amb unes mètriques, hi volen uns retorns, i diuen, és que si no tinc uns retorns immediats
em tallen el cap, per tant, no només de la pobra gent de marketing, però bueno, com deia, pre pandèmia hi havia una miqueta de calerons per poder tocar, generalment
tothom t'intentava colar els típics partnerships de no et donaré calés però fem accions conjuntes, és a dir, fum, generalment aquests
aquests patrocinis no serveixen per res, però sí que és veritat que, per exemple, a l'hora de fes de veniments, o inclús altres coses, no?, per exemple
podria ser un podcast, la gent estava molt molt acostumada a donar-te, doncs, a pagar-te en espècies, no?, que dius, bueno, pot ser més o menys interessant
però nosaltres, per exemple, l'estaveniment de Startup Grind, doncs, teníem el Movistar Center, un espai de puta mare al centre de Barcelona que el teníem gratuït, no?
i teníem les cerveses de Damm, doncs, també com que formar part d'un acord que havíem fet amb ells de ser l'única cervesa que tindríem a l'estaveniment i tot això, doncs, també les teníem gratuïtes, no?
etc. etc. O sigui, pre pandèmia podies, nosaltres havíem muntat els estaveniments, ja sigui més CN, ja sigui més Startup Grind, i no, amb iniciatives derivades, ja et dic, en tots aquests anys
donem, o hem tingut, doncs, o el menjar gratuït, el local gratuït, les birres gratuïtes, etc. etc. No és que, i ara aquí diré una cosa que és més polèmica, eh, o sigui, jo estic en contra de que les coses siguin gratuïtes
o sigui, jo soc més del model americà, que és el de pagar per tot, perquè jo crec que les coses donen un valor i una col·laboració puntual un dia em pots donar les birres gratis, o sigui, perquè no vull que la gent es pensi que
hòstia, és que ell vol que li donin tot gratis, no, al contrari, jo vull pagar per tot, jo prefereixo el model més transaccional, que és el d'haver-hi sponsors, que et donen 10-15.000 euros anuals, o el que sigui,
i tu amb aquests calés, com que pagues la birra, pagues el fotògraf, pagues el menjar, pagues el local, etc. etc. I tot queda clar i no hi ha cap tipus de malentès. Però,
es veïnis diferent, no? Digue-li a Europa, digue-li a la cultura maiterrània, i aleshores, clar, és que en aquests demòdics jo et poso la birra gratis, fins quan? Bueno,
això tampoc... No cal que ho posem en un contracte, no? O sigui que realment la cultura del patrocini ha estat una miqueta... És un dels primers problemes que trobo, que és aquest, que és com el de
sí, sí, anem tirant i ja anirem revaluant. I aleshores, clar, per no posar les coses clares, perquè potser no volen posar sobre paper, que et volen donar les birres gratis durant x de temps,
vas tirant, de vegades se n'obliden, i de vegades és cinc anys, nosaltres vam tenir Damm gratuït durant set anys, diria, però un dia s'acaba i no saps per què.
Digues, que em sembla que vols dir alguna cosa. Sí, és que crec que tinc un dubte que la nostra audiència més catalana, dels bons, dels agarrats, jo crec que es poden estar plantejant ara mateix.
És a dir, per tu quina diferència hi ha en que tanquem un contracte molt clar on jo et dono el que tu has dit, 10.000 euros a canvi del partnership, o, per exemple, com jo he vist en el teu cas,
que hi ha birres d'estrella, ara no, però n'hi havia, les munts, un històric que t'ha patrocinat durant molt temps i que ha aportat unes empanades meravelloses a tots els teus events,
o sigui, si aquesta permuta o aquest intercanvi de mira, jo et dono un menjar o producte i els termes estan clars, és a dir, et diuen mira, jo et donaré 500 empanades durant 10 anys,
quina diferència hi ha per tu entre això i que et donin 10.000 euros durant x període de temps, és a dir, estan clars els termes en les dues bandes?
Estan clars, el que generalment passa és que és un dels principals errors, hi n'hi ha molts, però un d'ells és el de generalment acordes uns valors,
per pasta o per espècies, i no es van reavaluant amb el temps, és com que els signes ja t'han oblidat, al cap dels anys no s'han reavaluat,
d'alguna manera tu has de forçar, com a un dels propietaris d'aquest acord, és que cada x temps, sigui de manera trimestral, anual, bianual, com tu vulguis, de reavaluar els termes,
això encara és vàlid per tu, encara les teves empanades tenen el mateix valor, t'estic aportant més valor que tu a mi o al revés?
Aquesta és una, per tant, amb els calés és molt fàcil, tu generalment fas un cost, si fas una càlcul dels teus costos i dius mira, jo per anar bé necessito,
per exemple, nosaltres tenim estudiar que el costa, si volem fer-ho molt bé són 15.000 pavos anuals, si volem tenir un 5 aprovadet són 10.000,
és un cas estrany perquè jo el que faig és, primer aquesta pasta la posem en MarsBased i així no he de dependre de patrocinis, és una de les coses per les quals hem durat tant de temps,
perquè si haguéssim hagut de dependre de patrocinis, me'n ramiau, però bueno, generalment tu dius, mira, si em costa 15.000 pot ser, o em trobo un patrocinador que em vulgui posar els 15.000,
només tinc un patrocinador únic i li dic, mira, això és el que costa tot l'estavenyent, seràs l'únic patrocinador i tindràs aquestes avantatges, digue'm tu què necessites,
si realment la teva comunitat és la meva, vols accedir als meus usuaris, vols que et faci contingut, vols que et doni visibilitat a les newsletters, xarxes socials, etc.
pots intercanvi de moltes coses. Generalment a Startup Grind el que els dono els patrocinadors és la visibilitat a l'estaveniment,
és sobretot el referral de negocis, a dir jo els hi passo, per exemple, tenim uns advocats, que jo els hi passo tots els possibles clients o dubtes que m'arriben d'advocats,
els tinc allà i de fet són els meus advocats, per tant va bé, saps? Vull dir, els hi passo el negoci de manera constant i amb això ja els hi retorna, diguem, la inversió que fan.
Però també els hi pots donar altres coses, jo alguns patrocinadors els hi donat, doncs, o hem fet alguna cosa plegats en el que ens hem ajudat,
o bé els hi he fet, jo consultoria doncs un cop al mes unes hores meves, etc. I amb això ja en tenien prou, era el seu valor.
O si tens un patrocinador principal o pots dir doncs en tinc 3 de 5.000 i aleshores clar els beneficis són més petits per a cadascun, però bueno,
aporten una quantitat més petita perquè realment 15.000 euros hi ha, diguem, poca gent que inverteixi 15.000 euros en patrocinis per a estaveniments,
per exemple, saps?, ha de ser una cosa molt molt gran com el For Yes From Now o alguna conferència aquestes, però si no, no ho fan.
Aleshores potser l'estratègia més clara és la de trossejar-ho. Però segona part de resposta que és la part de si et donen, et dona el contingut, no, les espècies, no, en aquest sentit,
diguem-ho, el cas de les emparades és clar, és un clar exemple de, de, bueno, no és un clar exemple perquè realment nosaltres tenim aquest patrocinis
des del principi i gairebé no l'hem tocat mai, val? Som l'únic esdeveniment al qual tenim les emparades gratuïtes per haver estat el primer esdeveniment que va confiant a ells
i no les tenim totes gratuïtes, val? Si en tenim fins a un cert número i després els altres es tenim a preu de cost, val? Per què? Doncs en concepte de que tenim una relació molt estret
amb la gent de Mounds, que sempre, sempre fem servir el seu catering, a menys que tinguem alguna exclusivitat del local on ho fem, però la preferència és fer-los servir a ells,
doncs evidentment apareixen les nostres comunicacions i és ben sabut que tothom que demana caterings i tot això jo els hi recomano Mounds, faig servir per la meva festa d'aniversari,
faig servir per tots els esdeveniments que monto gairebé i és veritat, mira que vam intentar durant una temporada trequejar-ho, donar a la gent com uns codis i tot això i la gent se n'oblida, saps?
Però és molt clar que els hi generem molt negoci, els hi ve molta gent per a Startup Grind, per tant no és un patrocini que haguem parlat de les condicions durant els anys, funciona i ja està, no?
Aquest és un exemple. La cosa que has de fer en els que són per espècies és intentar quantificar quanta pasta poses tu i quanta pasta poso jo.
Per exemple, un cas on es va fer bé i un cas on no es va fer bé, un cas on he fet un patrocini que va anar prou bé, vam fer un patrocini amb la gent de Spaces,
que era com la branca start up era de Rigos, les oficines que estan per totes les ciutats del món. I allà, com que tenen una gent molt bona en patrocinis,
realment em van collar molt fort, però jo també vaig lluitar al meu, i realment vam fer un partnership que va durar ben bé tres anyets, et diria,
que va anar molt bé perquè vam quantificar molt bé què posava cadascú. I al parc de Sipera, bàsicament, que ens donaven el seu espai per fer algun esdeveniment allà,
però nosaltres ja fèiem el Movistar Center, era per fer esdeveniments secundaris, volíem tenir visibilitat al nostre esdeveniment primari,
però jo els vaig dir que no faré l'esdeveniment al vostre lloc perquè eren més petits, no tenien la sala com la que necessitàvem, però bé.
Però li vaig dir, mira, el que ens podríeu donar és una oficina per mi, unes hores, horaris d'oficina perquè jo vagi un dia a la setmana a fer reunions amb gent de la comunitat start up,
les vagi a fer allà, el dret a fer servir un cop al mes els vostres locals per fer un esdeveniment secundari, a ser start up, no d'alguna altra cosa,
i espai o oficines per l'equip, bàsicament, i alguna altra cosa. I em sembla que també hi havia part econòmica, també, i nosaltres a canvi,
doncs els hi fèiem els esdeveniments, els hi donàvem la visibilitat al primer, a l'esdeveniment principal de Startup Grind, etcètera, etcètera, però ells, recordo que em van quantificar, mira,
les hores d'oficina costen tal, les sales de reunions són tal, a no sé què són tal, tota aquesta pasta, doncs el que paguem, i nosaltres també vam quantificar i ho vam posar en un Excel.
Ha estat l'únic partnership que he fet en 15 anys que hem posat els números a l'Excel, i he fet partnerships amb empreses com Ryanair,
com Red Bull, com Durex, com Infojops, com empreses molt totxes, però bueno, bàsicament va ser l'únic que, ostres, vam quantificar-ho i crec que va funcionar per a això,
i va anar prou ben, ens vam generar negoci mútu i ja està. I ara et diré un exemple, i ara diràs, que cabron, un exemple de partnership que no va funcionar bé,
a veure si endevines quin és. Ironhack. Exacte, el que vam fer tu i jo. Bueno, es podria dir que ha anat bé perquè continuem sent amics,
i hem col·laborat amb totes les empreses que hem fet després d'això, però aquell partnership no va anar bé, tot i que ens vam fer un partnership, perquè quan ens vam conèixer el Marc i jo,
vam fer algun esdeveniment inclús d'Startup Grind allà i vam dir, hòstia, tu tens estudiants, jo tinc un esdeveniment, són sectors que si bé no es solaven 100%,
estaria bé que es coneguessin i que els teus estudiants vinguin als nostres esdeveniments, nosaltres venia tant en quant, i que s'hi fèiem esdeveniments conjunts, coses aquestes,
i que allà no hi havia pasta, però sobre el paper hi havia moltes coses a fer. Jo crec que aquell, i vam fer un partnership de contingut,
li podríem dir així, que són els pitjors tipus de partnership, que són els partnerships pels quals hem de fer com a accions.
Jo crec que el fallo principal va ser, vam voler fer un partnership perquè ens vam caure bé i vam voler-nos casar, però realment era molt difícil d'accionar allò.
Aleshores, aquest per mi és un tipus de partnership que no funciona, perquè és el de, hòstia, crec que tenim moltes coses a fer, posem el partnership abans que haver estat col·laborant junts.
I ara em diràs que tu havies preparat això o no?
No, no, no.
Sabies que no en sortiria, no?
No, no, què va, què va. No ho havia pensat, però com m'has dit, partnership, que no funcionava bé, em va vingut al cap el primer.
Però també et diré una cosa, perdona'm, l'idea és el meu argument que soc una persona tècnicament inempleable,
aquesta idea que has dit que vas fer un partnership perquè ens vam caure bé és la història de la meva vida, és la meva manera d'operar.
O sigui, jo em dic aquestes merdes de, no sé per on collons encaixar-ho, però em fot una il·lusió tremenda, o sigui, és el meu modus operandi número 1.
Em regeixo perquè si s'he sentit que és nefast, no podria calificar ni de sentit això, perquè bàsicament és un camí a la perdició.
Però és que, o sigui, mira, et posaré un altre exemple de partnership d'Ironhack que va ser un drama.
Teníem, és que això s'obsona molt poc professional, em sé que t'ho he explicat alguna vegada, però teníem com un budget per fer unes conferències
i saps allò que ho vas deixant passar i no saps si dius, uf, quina mandra, ja ho farem, ja ho farem, ja ho farem.
I tio, quedaven com 3 setmanes i havien de muntar com unes sèries de, es deien We Kold o algo així.
No recordo quin eren exactament, però portaves com uns ponents, llavors ells feien com la masterclass i després es donava un repte a l'audiència
i fèiem com unes xerres d'aquestes. No recordo quin nom tècnicament tenien.
Però això va ser post, el nostre partnership, o sigui, ja ho hauríem après.
La meva manera d'actuar va ser merda, merda, merda, no tenim temps, què farem?
Vaig pensar a veure quines són les 3 aplicacions que més m'agraden ara mateix, que estic fent servir i vaig pensar, hòstia,
m'agrada molt Blinkist, perquè això de resumir llibres és el meu i em flipa,
Airmail és un client de correu de Gmail de la hòstia que vaig servir cada dia, m'encanta,
i jo crec que simplement vaig fer com una passadeta pel meu doc i vaig mirar i vaig dir, hòstia, i aquesta de les notes, aquesta de ver també m'agrada.
I vaig escriure a tots els fundadors de les 3 com dient-los,
ei, tio, soc superfan, voleu venir aquí a Barcelona amb gastos pagats, bla, bla, bla, i els 3 em van dir que sí.
O sigui, és la cosa que em menys pensava del planeta, però et diré que aquest és un cas d'èxit, això va sortir bé.
Però és raro, generalment això hauria sortit malament, quan vas a la desesperada aquest tipus de coses no surten bé, tot i que,
la meva experiència em diu que com més ocupada és la persona a la qual vols contactar, més fàcil és tenir la seva atenció en les properes 24 hores.
És a dir, intenta quedar amb el feo d'infojops per d'aquí dos mesos, o el de telefònica, et dirà que no.
Ara, si per un casual el pilles amb un esdeveniment o el que sigui, o coneixes una persona que el coneix molt bé,
i li dius, escolta, quant el podria veure? Mira, demà té 15 minuts, o 25 minuts a l'hora de dinar, saps?
Després de l'hora de dinar pots i has de dir que sí, saps?
Vull dir que aquestes coses a l'última hora sempre acaben passant.
Hòstia, aquesta és la llei de l'Alex Rodriguez, com més ocupada és una persona, més probabilitats tens que en les següents 24 t'atengui.
M'agrada que tinguis aquestes teoremes.
Bueno, és que jo crec que està molt relacionada amb una que no és meva, és d'alguna altra que és,
generalment t'empenedeixes més dels esdeveniments que fa molt temps que els tens a l'agenda,
i els que tens a molt poc temps, és a dir, el que tens per demà, no et dona temps a empenedir-te.
Si tu i jo acordem quedar amb una persona que ni fó ni fa d'aquí tres setmanes, a mesura que s'acostin les esdeveniments, diràs,
hòstia, tio, tens el que se'n diu l'empenediment del comprador, no? El buyer remorse, que és el de, hòstia, no, no, no hauria d'haver fet, saps?
Per això que el de prendre decisions en calent sempre és una mala decisió.
Per això diuen que millor deixar que passin un parell de dies, meditar-ho, i si realment vols quedar amb aquella persona, doncs hi quedes.
Però fer això de tirar la pilota endavant no acaba sortint bé.
Doncs mira, Àlex, deixa'm que eviti el que estava a punt de passar, que és ficar-nos en una tangent infinita de batalletes d'avis, boomers,
que no ens interessen, bueno, nosaltres sí, però potser la gent que ens escolta no és el motiu per al qual hem vingut aquí, o sí, no ho sabràs mai,
però volia tornar al tema dels patrocínis i capitalitzar una mica la teva experiència sobre el tema,
perquè jo veig que, inevitablement, tens un competidor gegant que es diu anuncis a internet que és extremadament medible,
té un retorn superclar, és molt matemàtic, i també és cert que hi ha dos tipus d'anuncis, sent molt simplista en el món,
està com la part baixa del funnel, és a dir, la cosa molt transaccional, típic Google Ads que et trobes quan busques por Fontanero en Barcelona,
on és supermedible, dius mira, tinc aquest retorn, estic disposat a pagar tant pel bidding i el teu CTR és x, faves comptades,
el que passa és que això, per lo general, no funciona bé pel tipus d'anunci que considerem més esponsoratge,
i jo aquesta sempre em ve al cap el brand advertisement, el del CPG, no sé com es diuen això, les consumer packaged goods aquests,
que són les coses que estan en un super que no es mengen, bàsicament, això, xampús, desodorants, i aquí hi ha una màgia negra brutal,
perquè tu sense saber-ho molt bé com sempre fas servir el mateix, i aquestes marques inverteixen una quantitat de diners acollonants
en posar pancartes pel carrer, anuncis a pàgina sencera al diari, anuncis a la tele, llavors això és un tipus d'anunci que no et fa comprar aquell producte en el moment,
però d'alguna manera, de forma subliminal, i hi ha molta teoria al respecte, et vas creant com una personalitat on tu t'identifiques amb una marca,
i tens 65 anys, i no et dones compte i portes tota la teva vida fent servir Colgate, Axe i HS, per dir-ho,
i no saps exactament com, i després et preguntes, mires al darrere, i resulta que tot són de Procter & Gamble o de... com es diu l'altre gran?
Ni idea, no, no tinc ni idea.
Sí home, sí, hi ha Procter & Gamble i després està... bueno, en fi, no em surt.
No ho conec aquí segurament, i també dona pertangent, segurament és perquè és un tema de branding, i al final el que s'ho solen jugar molt les grans marques
és el tema de la identitat de la tribu, és a dir, si tu ets de Nike, és un cas paradigmàtic, Nike i Adidas, més o menys,
havien estat a la part durant molts anys fins que Nike, o Nike, pels puristes, van fer el... la peça de marketing de continguts,
o potser la primera peça de marketing de continguts més famosa de la història, que saps quina va ser, Marc?
La de Just Do It?
No, Space Jam.
Ah, peça de contingut, perdona, no t'havia entès, o pensava que deies eslògan o algo així, vale, vale.
Si després d'Space Jam, Nike es va endarrerir i va acabar a l'Estratoxfera i Adidas ja va convertir-se en el segon don.
Inclus hi ha algunes d'aquestes, no sé si em sembla que és Pepsi, que tota la seva campanya és sempre...
i sabem que som els segons, però és el que hi ha, saps? Vull dir, no podem ser Coca-Cola, però ens està bé ser els segons, saps?
Vull dir, i aleshores t'acabes associant amb aquesta marca, i així pels seus valors, perquè t'agrada, perquè...
per tradició familiar, com els clubs de futbol.
Però bueno, això és les marques molt grans, que realment ja tenen una marca tan establerta que els és igual.
L'únic que busquen aquestes marques és difusió i visibilitat, perquè tota la resta ja ho posen ells.
Però tornant a un nivell més terrenal, que és en el que operem nosaltres,
el que buscàvem segurament quan començàvem a Startup Grind i vosaltres començàveu a Ironhack, era el de...
Ei, ens hem de convertir en una marca.
I per convertir-nos en una marca necessitem afiliació, necessitem aquesta tribu, necessitem que la gent s'identifiqui amb nosaltres,
i quina millor manera que fer una miqueta de trasbassament de les nostres comunitats l'un a l'altre,
i veure que pensem similar, que operem similar, que fem coses que són interessants pels dos cantons, etcètera, etcètera,
i adonar-nos amb la difusió.
Generalment, el principi, el principi, molt principi del màrqueting, el primer que has de fer és difusió,
has de comunicar què és el que estàs fent i qui ets, no?
Aleshores, ja només amb això, si ja soleixes que la gent identifiqui la teva marca, ja tens un guany.
Què passa? Que aquest guany no és medible, és molt ateri, és el que dius tu, no? Si la gent de...
la gent de màrqueting posa un euro a Google Ads i demà té 1.25.
Hòstia, doncs tens un retorn que clarament és medible, pots posar un Excel, ensenyar-li a la gent que tens per sobre te,
als teus responsables, i diria, he fet bé la meva feina.
Però si et dediques a fer contingut o partnerships o anar per la conferència, coses d'aquestes, el retorn,
és molt i molt i molt ateri.
Aleshores, clar, com calcules, com poses en un Excel, que una acció d'haver anat a un esdeveniment
al 2015, al cap de cinc anys, signes un contracte amb una persona que vas conèixer allà.
Perquè durant cinc anys, a la conta de resultats, això ha estat zero, inclús negatiu, no?
Les despeses de l'esdeveniment.
Però al cap de cinc anys, ja no li pots imputar a aquella acció, hòstia, un part cinc mil, o un part cinquanta mil,
perquè dius, hòstia, m'ha passat, eh, exemples d'aquests.
Però clar, això també depèn de la filosofia d'empresa.
Et dono un exemple molt clar, el primer any de MarsBased, com que no tenia res a fotre, tenia molt poc,
doncs feia marketing i li disparava tot, no?
I una de les accions que vaig fer va ser, hòstia, em vaig apuntar a un esdeveniment de Boe Link, que era una hackathon,
i vaig dir, doncs bueno.
I resulta que la vaig guanyar, bueno, amb un equip la vam guanyar,
i amb una de les persones que hi havia a l'equip és el que ara és el CEO de Singularo,
aquesta marca de joies de València, no?
Doncs el tio va quedar impressionat amb com havia plantejat, doncs jo, el tipus d'idea, com ho havia liderat i tal,
però és veritat que vaig liderar bastant això, i vam guanyar la competició.
I amb els anys, doncs bueno, no és que haguessin parlat gaire,
però el tio sempre es va quedar amb la idea que jo era com molt referent en tema de tecnologia,
i va arribar al cap de set anys i ens va contractar per MarsBased.
Que que abans ja ho havia intentat i no havíem tingut disponibilitat o no ens encaixava el projecte,
però al cap de set anys vam signar un contracte, hem estat tres anys ben bé,
bueno encara estem treballant amb ells, de fet.
Però bueno, clar, dius, hòstia, doncs durant set anys,
a l'haver anat aquell esdeveniment en negatiu a l'Excel de resultats de les proves de marketing,
però després, doncs un contracte, doncs que una tonteria, tres anys treballant per ells,
no ho sé, segurament haurem facturat pel capbaix mig milió d'euros per dir algo, saps?
Vull dir que, home, doncs clar, com ho poses?
Aleshores, això potser ho faig des de la comoditat de l'IOSEL-CEO de la meva empresa
i poder dir, doncs bueno, doncs faig aquestes coses i com que no he de reportar ningú,
i aquí segurament és on rau la importància de la llibertat o de la independència en la feina que fas, no?
Si estàs apretat i collat pels resultats,
doncs al final acabes anant buscant coses curplacistes,
i què és més curplacista que el paid marketing? No hi ha res.
Si tens una miqueta més de llibertat o l'empresa s'ho pot permetre,
doncs acabes fent coses que ja són una miqueta més,
o sigui, com el que fan les empreses que tenen venture capital i que han aixecat molta pasta,
que al final ja diuen, va bé, la part de paid, el curplac ja la tinc resolt,
vaig a buscar el llarg plas i començar a fer CEO, començar a fer contingut,
que això, inclús, podries dir, és medible fins a cert punt,
perquè si et comença a arribar tràfic a la pàgina,
si comença a arribar oportunitats de negoci per la pàgina web, doncs ja està bé, no?
I tot i així, hi ha coses que no és fàcil de medir, ja no és tan fàcil com el paid.
I després ja tenen que si els developer relations, aquests perfils,
que són gent que el que fa és parlar a conferències i són una miqueta com els ambaixadors de la pròpia marca.
Segurament, com més independència tens i més sobrat vas,
doncs pots dedicar-te a fer més coses de les quals no n'hagis de rendir comptes,
perquè pots jugar més a llarg plas.
Aleshores, clar, aquí, tot això per dir que quan ja vas molt sobrat el que tu vas a fer és marca,
però si vas molt collat de pasta, el que segurament vas a buscar és el que puc fer avui, ara,
perquè demà em doni alguna cosa de calés, no?
I precisament això també és una de les grans limitacions a l'hora de creativitat
i de què molts partnerships, per exemple, no funcionen,
perquè el que et van a buscar, a nosaltres ens passa molt, que ens diuen
Vale, anem a fer un partner, sí, necessito que cada mes he de tenir A, B i C en mètriques.
I dius, no has entès res.
Podem treballar-ho, algunes te les puc assegurar, però algunes no te les puc assegurar.
Per exemple, aparicions en premsa, hi ha gent que et demana aparicions en premsa,
que et demana un cert número de visites a la web per cada newsletter que envies,
i aquest tipus de coses.
Si tens un equip dedicat i pots fer-ho, pots complir-ho endavant,
però si no, ja veus que per mi és un tipus de partnership que no acabarà funcionant.
Cap, espera, perquè has jugat amb la meva poca capacitat d'atenció
i m'has distret abans i no m'has deixat fer-te la pregunta que et volia fer, que és important.
Ah, i per cert, l'altra marca de CPGs és Unilever, ara m'ha vingut al cap.
Vale.
Que són aquestes mítiques que tenen tot el lineal de desodorants i xampus,
que et semblen que hi ha 33 marques diferents, en realitat només n'hi ha dos.
Inclus tenen productes que competeixen entre ells, que em fa bastanta gràcia.
Però la meva pregunta és, i torno al tipus d'anunci aquest de top of the funnel,
molt brand, bancates pel carrer, esponsoritzacions de Startup Grind,
coses poc medibles, poc tangibles.
La meva pregunta és en tres direccions.
La primera és, primer, com trobes aquest tipus d'empreses que saps que estan disposades
a pagar per això, perquè entenc que no hi ha un directori ni un llistat
de les pàgines amarilles de les empreses disposades a pagar per brand advertisement.
La segona és, com els expliques el retorn que tindrà?
És a dir, com els vens tu...
Mira, el retorn serà aquest i com estructures el partnership,
transaccionalment la monetització?
I la tercera, que jo crec que és la més important, és com li poses preu.
A veure, anem per ordre, que la meva memòria de peix...
La primera és com els trobes.
Generalment, la meva reglador és que si et troben a tu, malament.
Perquè són gent que el que està fent és buscar gastar la seva pasta en alguna cosa.
A veure, perdó, petit matís.
Si venen els teus esdeveniments o escolten el teu podcast
o estan subscrits a la teva newsletter durant molt de temps
i ja t'han conegut, ja t'han contactat, ja heu anat parlant, no sé què, no sé quantos,
això funciona i funciona molt bé.
Però si del no res et contacta una empresa, posem pel cas,
no ho sé, una empresa que Gibson, la marca de guitarras,
de cop i volta vol esponsoritzar aquest podcast, diria no funcionarà.
Per què? Perquè no se l'han escoltat, no saben qui som.
Segurament hi ha alguna persona de marketing que li han donat un pressupost
i diu que l'has de gastar. Busca tres podcasts i esponsoritza'ls.
I generalment serà els primers que et diguin que sí
i que més o menys els hi entrin pels seus parametres.
Si tu vas molt ràpid i els caus bé i tens làvia i tot això,
doncs pot ser que venguis al sponsorship, perfecte, ho faràs.
I durant un any tindràs la pasta de Gibson i l'any que ve ja no la tindràs
perquè evidentment no haurà funcionat. Per què?
Doncs perquè no hi ha hagut recerca de pasta seva.
Ha estat una cosa puntual.
Però aleshores, dit això, a mi el que em funciona molt,
i ara vaig a respondre als altres dos, és el...
Vaig jo a buscar les marques.
Una miqueta el dir...
Hòstia, amb quina m'agradaria treballar?
Si jo sí, escolto a tothom,
però jo vaig a buscar les marques amb les que m'agradaria treballar
i dic, bueno, doncs a veure si puc concertar una reunió amb elles.
I els explico.
Dic, mira, tinc això. O sigui, el primer que pregunto.
Escolta, què esteu buscant a nivell de marca, a nivell de difusió, etcètera?
Hi ha alguna cosa, feu accions,
hem hagut tipus d'estaveniment, de podcasts, etcètera, etcètera.
Si és així, com us podríem ajudar nosaltres?
Mira, tenim això.
Jo soc molt fan vostre, m'agradaria que esponsoritzéssiu i tal qual.
I això sol funcionar bastant bé.
Per què? Perquè tu has fet l'esforç de conèixer-los molt bé.
Vas allà i ells no t'han de vendre res,
i diuen, home, doncs ja no he de fer la feina.
Jo he de buscar qui esponsoritzar.
M'ha vingut aquest, més o menys m'encaixa.
Doncs, bueno, n'anem a provar.
I si és que no, almenys ja tens la relació oberta.
I ho pots tornar a provar al cap dels anys.
I aquí és on acaba funcionant.
Al cap de dos o tres anys, o cinc, o set, acaba funcionant.
Per què? Perquè tens una relació.
I generalment això va de tenir relacions.
Quan és purament transaccional, com deia abans, no funciona el patrocini.
Però quan és de relació, acaba funcionant.
Per què aleshores no va funcionar amb nosaltres a Myrohack?
Perquè no teníem el recorregut.
Segurament no havíem validat.
I després cada una anava a fer les seves coses
i és veritat que vam intentar-ho.
Però sí que és veritat que potser no va haver-hi la recerca aquesta de dir
és realista el que volem fer?
Quin és l'objectiu final?
I aquest matí aquí no va funcionar.
Recorda'm la número dos i tres que se m'ha anat al Sant Elcel.
Déu meu, si tu has anat al Sant Elcel,
a mi pots imaginar-te on s'ha anat.
A veure, la dos era...
Jo sé que hi ha una, que no sé si la dos o la tres, que era com quantifiques
el partnership.
Aquesta era la tres.
Aquesta era la tres, la quantificació.
Doncs això era la tres, eh?
Això era la tres, potser no hi ha dues.
Ha-ha-ha-ha.
És que hi ha unes obres aquí fora, tio.
M'han despistat molt, amb molt de soroll,
he hagut d'anar a tancar la finestra.
La primera és com et troben, que ja ho he explicat.
La segona, no ens en recordem, per tant no la contestarem.
No. I la tercera
és això, no? Com quantifiques, per exemple,
com quantifico jo què val un esdeveniment?
Doncs generalment una cosa val, ja saps,
el que el mercat està disposat a pagar per ella, no?
Has de fer una miqueta de comparativa
amb coses similars, benchmarking,
i això t'ha de servir com a base
per posar el teu preu. És a dir, si tu
si tu preguntes a les agències de marketing,
preguntes a les empreses què estan esponsoritzant i per quan,
i posem pel cas que és un podcast, doncs nosaltres
fent recerca, diríem, home, doncs jo què sé, jo aquí tinc una pestanya
oberta, per exemple, perquè vaig veure, o crec que m'ho has passat tu,
ah, espera, que la tinc tancada perquè estem gravant,
que és el de patrocinar el podcast de Kaizen, per exemple.
No perquè el vulgui patrocinar, no he escoltat ni un episodi,
però em sembla que m'ho has passat tu com a exemple de pàgina
que es podria construir per nosaltres i és una pàgina que està molt ben parida
perquè posa el seu preu, posa mètriques, t'explica el seu contingut,
cap on va, què farà i tal, i tal.
Està molt bé i realment això és el que tu has de tenir preparat
pel teu podcast, no? Doncs jo d'aquí en trec un preu.
Ser els preus d'Hydnix, els preus del podcast de KaFant,
ser els preus d'altres podcasts perquè parlem molt amb ells, no?
I ja està. I aleshores tu d'aquí, de Finessa, dius,
bueno, doncs jo crec que estic entre un Kaizen i un Hydnix,
per diàleg, a nivell d'escoltes i a nivell de valor.
Doncs si un cobra 500 pers de menys i l'altre cobra 1.000,
ai, perdona, per episodi, doncs jo el posaré a 750,
i ja està, i a veure què tal, a veure si funciona.
Però després tu aquí li apliques el que jo li dic,
el variable de valor. És a dir, tècnicament,
la teoria em diu això, però la pràctica és que igual,
com que és el primer patrocini, potser no estic allà,
potser he d'aprendre, doncs encara me'l baixo,
em baixo un esclau, o dos, o al contrari,
tu creus que realment el teu contingut és massa bo,
bastant sobrat, que és igual, encara que tu per escoltes
i per mètriques i per tot això, estaries en un...
entremig d'aquestes dues escales, el poses un llistó o dos més alts.
Per què? Perquè tu creus que el teu valor és aquest
i ja està, i t'és igual si et venen o no et venen.
I quan vingui un i estigui disposat a pagar-ho,
doncs no és perfecte, però no hauràs perdut el temps.
Sponsorships més petits, cost d'oportunitat, etcètera, etcètera.
Jo això ho faig una miqueta amb tot, ho faig amb el preu
dels serveis de la meva empresa,
quan jo faig coses a títol personal, etcètera, etcètera.
Jo crec que li has d'aplicar sempre una part de variable.
Una és de menys... O sigui, cada en podcas és fàcil de mesurar.
Tu dius, mira, és un episodi, saps?
I nosaltres li hem de posar un valor a l'hora aquella de gravació
i la recerca, el cost estructural que té el podcast,
per exemple, doncs, què paguem?
Nosaltres paguem si l'eina d'edició d'àudio, paguem el domini
i poca cosa més, paguem de podcast, vull dir, algo de Google Ads.
Doncs ja està, d'aquí hauria de sortir, més o menys, fer un Excel de dir,
bueno, què necessitem? Quanta pasta necessitem?
Perquè això surti rendible.
I això és el que faig jo amb Startup Grind, per exemple,
que penso, quines despeses tinc al mes?
Doncs el local no el paguem perquè estem a Travelper, que ara mateix,
però hem pagat local de vegades, però ara paguem la part proporcional del càtering,
paguem les cerveses, paguem el fotògraf, paguem la persona de vídeo
i jo diria que ja està.
Però sí que tenim altres despeses, com si els taxis del convidat, els taxis de l'equip,
tenim, de tant en tant, fem un sopar d'equip, etcètera, etcètera.
Tot això ho factoritzes, li poso un preu i això és el cost que tens
al final de l'any. Divideixes entre 12 esdeveniments que fem l'any,
per exemple, i aleshores aquí és on traiem el preu de l'estaveniment.
Has tingut els sants collons de dir que un hipotètic patrocinador de Foc a Terra
hauria de comptabilitzar el cost de recerca.
La teva recerca, la teva recerca.
Uau.
Que no...
Ho he fet a posta, eh?
Déu meu, Déu meu.
Tu creus que algú s'haurà adonat que això és una maniobra encoberta de 45 minuts
per plantar la llavor al cap del nostre patrocinador?
No, no ho sé, però, clar, aquí venia una miqueta part de la reflexió.
De fet, m'he quedat a mitja si li fixes l'episodi parlant del pre-pandèmia,
però no he parlat del post-pandèmia.
Si vols, tanco una miqueta amb la comparativa aquesta.
Pre-pandèmia, teníem gent que hi havia una miqueta de pasta
i, més o menys tot, ho podies tenir gratis, si vols.
Post-pandèmia, no hi ha pasta,
perquè els departaments de Recursos Humans i Màrqueting s'han anat a prendre per sac
i tothom vol que li paguis per tot.
Aleshores, per això, s'han anat a no-risk.
Totes les comunitats d'estaveniments, en queden molt poques, realment.
I o tens una gran empresa darrere que et sostenta o hi ha no moltes estaveniments,
perquè, clar, si el local et cobra, les birres et cobren, els fotògrafs et cobren,
com he dit jo, què és com hauria de ser,
però han desaparegut tots els batxets, tots els pressupostos per patrocinar.
Aleshores, és un model que no té sentit.
Jo prefereixo que sigui a l'americana, de tots paguem,
i tot té un preu i tot té un valor, i és molt fàcil, coses clares, hi ha-ho.
Però això de, et poso ara aquí una miqueta així, tu tranquil, et poso jo al càtrig,
i de cop i volta desapareixen, diuen, no, ja no em puc permetre més.
Doncs home, m'has ajudat en el cor blaç, però vull dir, ara tinc una putada,
perquè per propers deveniments no en tinc, i coses aquestes.
Realment, la diferència aquesta que hi ha hagut pre-post és molt heavy.
I jo crec que es veu que hi ha moltes menys accions de màrqueting,
que són molt més màrqueting de guerrilla,
que les empreses han quedat només amb les accions que funcionen a cor blaç,
i ho estem patint.
El tema aquest de Google Ads pertot arreu, el bombardeig de newsletters
i de contingut patrocinat en social media.
Avui m'hi fixava, tio, el LinkedIn, que ha canviat,
i veus que està canviant molt recentment, però un de cada dos o tres posts
ja són un anunci, tio.
Si abans... Era raro, si jo abans un anunci a LinkedIn, molt estrany,
i avui, que anava mirant i me n'anaven sortint marques i dic,
que raro, jo no segueixo marques a LinkedIn.
Fa uns anys vaig ser enfollow a totes les marques.
De vuelta començo a veure quines empreses m'han sortit avui.
Entre elles hi havia Incapto, el proper convidat que tenim a Startup Grind,
dic Incapto, que raro, no segueixo...
I veig que és un contingut patrocinat.
Una mica més de scroll, i res, cada dos o tres posts, un anunci.
I dic, hòstia, això... Ah, la gent que patrocina,
o sigui que compra aquest tipus de contingut a Twitter,
han passat a LinkedIn, i dos, Déu-n'hi-do, LinkedIn,
que s'han posat les piles amb aquestes coses,
però si abans ja no feia scroll perquè em venien ganes de reencar-me els ulls
amb tot el contingut de merda que es posa a LinkedIn,
ara encara menys, perquè a merda hi ha anuncis, tio.
Almenys quan era només merda tampoc t'importava gaire,
però és que ara hi ha un colló d'anuncis.
No ho sé, tio, jo estic molt decebut en general
amb el món dels patrocinis, per sort,
porto 15 anys treballant això i tinc clar quines coses funcionen
i quines no funcionen, tio, però el curt placisme que estem veient ara
és preocupant.
Després d'aquesta masterclass de patrocinis,
jo crec que tothom té bastant clar si en algun moment s'havia plantejat
patrocinar algun contingut o event per on començar.
Jo crec que has ensenyat els posar de la llum tots els teus trucs
i totes les teves tècniques.
Ets com el mac que explica els seus trucos,
així que està bastant bé que ho expliquis.
Així els altres poden utilitzar tot el que tu has après,
però què recomanaries a algú que comencés
i que volgués començar un esdeveniment
i vol que li patrocini les birres? Què ha de fer?
Doncs és una mica el que deia abans,
és el tema de tenir molta relació
amb la gent, que puguis demostrar que tens relació,
que coneixes bé la casa i que saps el millor
que li pot funcionar a aquella empresa.
Segurament un esdeveniment que comença
ha de buscar una empresa que sigui petita.
El teu esdeveniment és petit,
el que sol funcionar molt bé és anar a buscar una cervesaria artesana
i que et posin ells les birres,
que et portin 20 o 30 birres per esdeveniment,
que ells els costa relativament poc,
ja ho tenen assumit.
O sigui, totes les empreses de marques de consum
tenen assumit que fan molts patrocinis en espècie.
Això sol funcionar molt bé.
Nosaltres vam tenir Damm perquè, per un altre motiu,
havíem tingut Damm durant molt de temps amb ESN,
per exemple, i quan vaig anar-los a buscar per Startup Grind,
Damm no patrocinava tipus d'esdeveniments
que fossin d'startups i tecnologia.
Aleshores era Moritz la que ho esponsoritzava tot.
Tots els esdeveniments tecnològics de la ciutat
els portava a Moritz.
Però què passa?
Vam ser la primera marca que Moritz ja no va esponsoritzar.
Ens van dir que avui literalment hem tallat l'aixeta
perquè ens hem passat de frenada.
Ja deixem de patrocinar tots els esdeveniments de tecnologia
i startups i tot això, que portaven anys fer-ho.
I aleshores, clar, sabent això, vam anar a Damm
i els vam dir, escolta, Damm, Moritz
ja ha deixat de patrocinar tots els esdeveniments.
Voleu guanyar mercat en aquest sector que clarament està fent un boom?
I nosaltres venim amb una marca internacional com Startup Grind,
un partnership amb Google for Entrepreneurs,
tenim un plan de fer esdeveniments durant molts anys, tal, tal, tal.
I vam dir, provem-ho.
Per què? Perquè li volien guanyar mercat a Moritz.
Aleshores, saber quines són les necessitats
o entendre, poder llegir el mercat és essencial.
Si estàs començant, és molt difícil que sàpigues aquestes coses.
Però és veritat que si fas recerca i tens molta relació amb la gent,
pots arribar a entendre què és el que volen fer.
Doncs en el seu moment, me'n recordo que a Messi
vam fer un partnership amb Red Bull,
perquè el que volien era que...
Red Bull, clar, es comprava molt als supermercats,
però la gent no el demanava als bars.
Llavors, nosaltres fèiem molts esdeveniments en bars.
I va ser com un...
Si podeu fer product placement del nostre contingut,
que sàpiguen que Red Bull es pot demanar en bars també,
doncs us patrocinem i ens vam patrocinar per això.
Podria donar 15.000 exemples de coses, però és veritat que...
Jo el que faria és parlar amb gent de l'empresa,
fer una miqueta de recerca, en quin moment estan
i què és el que necessiten, sobretot,
anar amb l'acostament de venda consultiva.
És a dir, jo no vinc a vendre'n res,
però explica'm quins reptes tens, quins problemes tens,
on són els teus colls d'ampolla, quines ineficiències tens,
quines frustracions tens, com estàs comparat al mercat
amb els teus competidors, hi ha algun mercat
o alguna línia de negoci extra que vulguis obrir.
I potser jo et puc ajudar en alguna d'aquestes.
I aleshores, no obsecar-te tampoc mola amb una marca.
És molt dolent això, pensar que vull que em patrocini o la luz.
I ha de ser o la luz. I només pot ser o la luz.
Si jo la luz en aquell moment no està patrocinant, què faràs?
Pensa en altres coses.
Hi ha 50.000 milions de marques, per tant, és molt fàcil
que alguna afluixi una miqueta la panoja
i vulgui posar alguna cosa al teu estabaniment.
Per tant, això, si estàs creant un estabaniment,
jo crec que el més fàcil és anar a buscar els essencials,
que és que tinguis un local que estigui bé.
Els locals, generalment, encara són gratis,
fins a 50 persones, més o menys.
Els refrigeris, ja no només cervesa,
perquè també has de tenir molt en compte que hi ha gent que és celíaca,
que hi ha gent que no veu alcohol, etcètera, etcètera.
Doncs poder fer un partner, si per alguna cosa et posen,
doncs les aigües, les fantes i les cerveses.
Que això pots arribar a tenir-ho gratis,
però cada cop és més complicat.
I, per exemple, si vas a una marca d'aquestes,
és bastant fàcil. Inclús els supermercats.
Els supermercats són una bona manera
de donar-te aquest tipus de marxandatge.
I després, si vols l'extre, és un esdeveniment de pagament,
doncs poder fer alguna cosa de menjar.
Aquí també tens moltes marques
que estan disposades a posar-te alguna cosa de halà.
Cada esdeveniment, fins a 20 o 30 persones,
bastant fàcil que puguis tenir-ho gratuïtament.
Més ja ho has de pagar.
D'aquí la importància que puguis complementar
el que tens amb espècies amb alguna cosa pagat
i puguis afluixar tu també la cartera, afluixar la molla.
I poder pagar i fer un upgrade.
Però sobretot la gent que comença,
que testegi una miqueta les aigües, que provi,
i que tampoc pagui massa abans de veure si realment
és un esdeveniment que funciona.
Perquè, clar, també li has de demostrar al patrocinador
que allò val la pena patrocinar-ho.
Aleshores, si tu ja no tens clar el teu model de negoci,
el teu model d'extreveniment i tal,
jo no aniria a buscar patrocinis
fins que no tinguis clar que tens un esdeveniment
que funciona amb recurrència i com si fos un sas, tio,
poc xarn i que costi menys adquirir els usuaris
que mantenir-los.
I si tens això, tens una forma d'èxit assegurada.
Sobre aquest últim punt de no obsessionar-se
amb un únic patrocinador, crec que és una cosa
que nosaltres ens hem passat pel forro.