Comença, comença, comença, ja tens ganes, tio.
Tinc moltes ganes, eh?
És que encara resultarà
que la cosa més desordenada del planeta
té algun sentit còsmic.
És que a sobre, mira, improvisant en temps real.
Aquest episodi
podria catalogar de bonus
i es podria publicar un dijous.
Imagina't, eh?
Fins i tot el volum de les coses que hem de fer
és que la gent pot tenir un moment d'esforç
Imagina't, eh? O sigui, la idea seria, dilluns
publiquem el pre d'Apple i dijous
publiquem el post. I si escoltes el pre i el post,
tindràs un talk show de dues hores, pràcticament.
Com ho veus, això? I si el publiquem dimarts?
Hosti, vius el límit, eh? Molt el límit, tio.
Home, seria una sorpresa, seria el primer episodi que es publica entre setmana
o entre episodis i la gent li...
De més, és veritat que esperar una setmana...
Clar, si la setmana que ve hi haurà passat una setmana pel pre
i aleshores el post passaria en dues setmanes. Potser és una miqueta massa.
O sigui que jo a favor de si els vols tirar la mateixa setmana,
comptes amb el meu vistiplau.
Clar, és que la meva idea era tirar-ne un dilluns i un dijous,
però la teva idea encara és més boja.
Clar, clar.
És a dir, un dilluns i un dimarts.
Tira, total, és mitja hora, tio.
La gent troba mitja hora per escoltar a Foc a Terra el dilluns.
Tothom que conec el dilluns ja se l'ha escoltat.
Per tant, anem a contextualitzar. Per tant, ara és dimarts, no?
Avui és dimarts per l'audiència, per nosaltres és dijous 14 de setembre.
Sí, exacte, exacte.
Per tant, en el ben entès que ja t'has escoltat el pre,
aquest és el post. És a dir,
malgrat els dos episodis han sigut publicats després de la vent,
aquest és l'únic on l'Àlex i jo sabem que s'ha presentat,
perquè aquest l'estem gravant després, l'altre el vam gravar abans.
I tot i així no es va notar,
perquè tampoc vam parlar molt dels productes d'Apple.
Això encara dona més pes el nostre argument
que vam donar la setmana passada
que no fa absolutament cap diferència,
perquè el que vam presentar i el que sabem ara
és exactament el mateix.
Jo tinc alguns comentaris, perquè... Vinga, tira.
Òbviament tu no vas veure la vent. No, evidentment que no.
No, no, no. No fotem.
No, per què? Però per què?
Si total, tampoc et vas perdre res.
O sigui, si tu llegies,
entraves... Ets el mític flipat que entrava a MacRumors i tal,
i llegies diumenge a Bala Nits, per dir algo, eh?
Què presentarà Apple als 7 rumors d'Apple, no sé què?
Vale, llegies això.
I el dimarts a la tarda, a l'última hora,
llegies MacRumors, el mateix,
què ha presentat Apple en 10 minuts?
Era el mateix, era la mateixa cosa.
Per tant, no fa absolutament cap diferència.
Però tinc comentaris al respecte.
I de fet, per a aquells que s'hagin escoltat l'anterior fa poc,
recordaran que tu vas tancar...
Bueno, parlant una mica del tema de la innovació, de la iteració,
que a vegades no cal reinventar la roda
i que no cal posar telescopi Hubble arreu de l'iPhone,
i parlaves de cagades èpiques de la touch bar i tal...
Això em va deixar pensant a mi, Àlex, em va deixar pensant.
I vaig dir a te, és que...
Potser té molt sentit això.
Potser té molt sentit, perquè...
Cagar-la és vendre dues vegades.
Perquè tu vens l'expectativa, la gent diu que és una merda,
i llavors això et permet treure la cosa que emmenta aquesta merda
i llavors vens el producte dues vegades.
Què en penses, això, tu?
Doncs no hi havia caigut, però és veritat.
A veure, si no la cagues molt desastrosament,
que la gent faci un ragequit,
i decideixin passar-se la competència,
o comprar una altra cosa immediatament,
però és veritat que la gent d'Apple pensarà
que m'he deixat 3.000 pavos en un portàtil,
la touch bar és una bressura,
però jo em vaig quedar aquell portàtil fins que va parar.
O sigui...
Després ja el vaig canviar,
però sí que els seus tres anyets,
i recordo perquè va tenir un problema de pantalla,
el vaig haver de canviar,
però em vaig menjar la touch bar amb patates,
la vaig desactivar o vaig ser els botons fixes,
però al final és un dispositiu d'Apple,
saps que té uns estàndards de qualitat alts,
i t'ho compensa amb altres coses,
la qualitat de la pantalla, la bateria, etcètera.
La comoditat de tenir tot l'ecosistema d'Apple,
i a menys que sigui un cagarros i menys inusable,
continuaràs amb allò.
I amb més ganes agafaràs el canvi,
diràs, hòstia, quan ja surti un que ja és molt millor,
que recordo que sí que el vaig canviar
pel model que tinc actual,
que millorarà molt el tema de la performance
que sempre desapareixia.
Jo tenia molts problemes amb el sobrescalfament del portàtil,
doncs vaig agafar el canvi amb moltes ganes.
Per tant, segurament vaig acortar el cicle de canvi d'un portàtil,
perquè un iPhone, un portàtil d'Apple,
doncs ben bé, canviar-te'l per sota de quatre anys
és un caprici, com diria el meu amic i soci Jordi,
que és literalment la frase que em va dir ahir,
que li robo pel podcast.
Què vull dir amb això?
Que amb altres dispositius, probablement,
o amb altres marques, t'has de canviar més sovint.
Però amb Apple sí que és difícil sortir de l'ecosistema.
Aquesta és una cosa important.
I quan veus que tota aquesta gent,
me'n recordo, el nostre estimat Pieter Levels,
va ser molt crític amb la Touch Bar en el seu moment i tot això,
segueix comprant Apple.
Al final pots rajar tot el que tu vulguis,
però estàs ben atrapadet a l'ecosistema.
Clar, és interessant això, perquè hi ha aquella dita,
no sé si això d'estar a l'arte de la guerra,
aquell de Sun Tzu o un d'aquests,
diu que les millors guerres són aquelles que guanyes,
però l'altre no sap que les has guanyat.
És a dir, tu lluites com una guerra invisible
on l'altre no té ni consciència,
llavors tu surts de l'argument d'haver guanyat la guerra particular
i ella es pensa que ni ha guanyat ni ha perdut.
Aquesta és la mítica guerra que Apple treu el producte de merda,
llavors tu compres el següent producte
que millora aquella cagada que ells van posar allà a propòsit,
però tu no ho sabies, malgrat,
i ara em donaré el meu contraargument,
també de la mà de l'obsolescència programada.
I és una cosa que a mi m'agrada pensar, i és...
A veure,
tenint l'exèrcit dels millors enginyers del planeta
treballant per tu,
cobrant salaris de 6 i 7 xifres,
a veure,
jo crec que a una persona d'aquestes li planteges el fet que...
Escolta, em pots crear aquesta peça de software, sisplau,
que ens assegurem que dintre de quatre anys
deixarà de funcionar amb tal dispositiu, amb tal model,
perquè la gent es compri un altre?
I jo crec que agafarien i els hi donarien una patada al cul.
És a dir, vull pensar que la integritat d'aquesta gent
i la seva vàlua professional està per sobre d'això.
M'agradaria pensar-ho i crec que dormo més tranquil així.
No ho sé.
Jo tampoc compro l'argument de l'obsolescència programada,
però sí que és veritat que, ja hem desenvolupat software,
te n'adones, que arriba un punt en el software
en què, diguem, evoluciona molt més ràpid que el hardware, no?
I que molta gent...
Hòstia, és que estem obrint una tangència
que no sé si vols obrir en aquest episodi,
però fareu el resum i podem parlar d'un dia d'accessibilitat
i d'innovació i per què no banda la mà.
Però el meu punt sempre ha estat el que hi ha molta pressió
per part dels desenvolupadors de software,
que generalment són gènies privilegiades,
en entorns privilegiats,
i ja saps una mica de la meva cantarella,
que no pensen que la majoria de gent del planeta
no té l'últim iPhone i no viu en un entorn
on hi hagi les connexions més ràpides.
Aleshores, clar, arriba un punt en què si tu forces
a tota la teva base d'usuaris
a actualitzar-se a l'última versió de la teva aplicació,
digue-li Slack, digue-li Wallapop, digue-li Twitter,
i aquesta ja no és compatible
amb certes versions del sistema operatiu,
o el mateix sistema operatiu fa que no sigui compatible
amb l'iPhone 4, per dir-ho, l'última versió de Mac,
ja no sé quin dispositiu ja no arriba,
perds milions d'usuaris pel camí.
I dius, no, es queda evolucionat, sí,
però cada cop estàs deixant més gent enrere.
Per mi, aquesta és l'obsolescència no programada,
però sí que és una obsolescència no inclusiva.
Segurament no pots fer que tot sigui retrocompatible
fins a l'infinit, fins a la primera versió,
i d'alguna manera sí que has de fer que...
mostra com un cert progrés.
Però moltes vegades es deixa de banda això,
la gent que viu en tots rurals,
o que no té els últims dispositius i, per tant,
voler anar massa ràpid,
fent que l'app sigui compatible amb la floating island aquesta,
no sé què, però amb aquesta actualització,
amb aquesta collonada, doncs perds
37 milions de persones
que no tenen l'últim iPhone,
doncs home, per mi això és l'obsolescència
problemàtica en aquest sentit.
Jo hi ha dos temes
que m'agradaria comentar
de l'episodi d'Apple, i a més és curiós perquè
m'he preparat més el pre que el post, el post jo no l'he vist.
Hi ha dues coses, una és el Virtue Signaling,
has vist l'espot aquest que han gravat
amb la Mare Naturalesa, que se'ls apareix amb la...
M'encanta que en treguis aquest tema,
perquè jo també el portava com un guioner
de totes les coses que volia parlar, però sisplau, Alex,
et deixo... Diu que sigui tot el teu escenari.
L'explico.
L'explico perquè hi ha dos temes que vull tractar.
I després, si això, ja ignorem el teu guionet
o el seguim, depèn de com ens liem.
Doncs un és el tema aquest que ha entret un espot Apple
en què se'ls apareix a la seva reunió de...
de direcció la Mare Naturalesa,
personificada.
I els comença a qüestionar tot de temes de sostenibilitat
a Apple, els materials que usen, etcètera.
I bueno, Apple a poc a poc van dient que sí, estan reduint.
O sigui, ara que han entret els primers watches que són
100% carbon neutral,
que han reduït l'emissió de no sé què,
que estan contribuint a la replantació
de no només l'Amazona,
sinó que en molts altres territoris del planeta,
que fan servir els enviaments per vaixell i no per avió,
reduint el nombre d'emissions i el seu impacte
al medi ambient,
no fan servir més material de cuir,
amb la brometa aquella de què diu, i la teva jaqueta,
perquè hi ha un senyor que entra amb jaqueta de cuir
a la sala.
L'espot està molt bé, però si llegeixes entre línies,
dius, sí, cabrons, però ara heu tret un dongle
allà per seguir...
per seguir eternificant el collons de Lightning Cable
perquè sigui compatible amb USB-C
i, evidentment, hi ha moltes altres decisions qüestionables d'Apple.
És una miqueta com la neteja de cara aquesta,
que dius, sí, molt bé, però amb la teva narrativa
sempre expliques les coses que vols explicar,
però després hi ha coses que no pots justificar.
Aquesta és una i l'altra,
és la que comentava el nostre amic Jorge pel Twitter,
que és el de...
Què, Marc, això es va gravar...
A mi...
Són personatges reals o no ho són?
Estic com molt sorprès i com...
inclús em vaig sentir estar content,
em va fer feliç i tot.
Tinc amics a Twitter.
Ja ets famós, t'has d'anar acostumant a la fama.
Tio, però que... Sí.
El Jorge, hòstia, jo és un paio que voldria fotre-li una abraçada,
perquè em va escriure,
com mencionant-me, i jo em va sentar com una notificació.
Òbviament, quan vaig entrar al navegador,
no soc tan boig que la tinguin a la tele.
Però vaig veure aquell u i dic, qui collons ha de ser?
Segur que serà Foc a Terra, quan l'Alex em menciona.
Però no, era un tal Jorge.
Hòstia, tu, el Jorge.
Un Jorge, una abraçada.
I vaig mirar què feia, treballa per una companya de Berlín,
un tio interessant.
Sí, doncs...
Ja t'aniràs acostumant, que això és la fama de Twitter,
que al final és el dia de demà, no hi serem aquí, però...
No sé si m'acostumaré, perquè crec que,
en el moment que això es faci massa gros,
crec que avorraré Twitter. També t'ho he de dir.
Ah, vale.
És veritat.
Però ja veuràs, el dia que sortim als diaris,
perquè, com vas mencionar,
que jo havia sortit amb la Vanguardia,
ara he sortit amb el meu grup de música.
Dos vegades al diari, en dues setmanes,
és una cosa bastant interessant i arriben contactes per tot arreu.
Poc a poc t'has d'anar acostumant a que si estàs al davant d'una cosa pública,
com en aquest cas un podcast,
per haver-hi una iniciativa 100% privada,
és veritat que ens comuniquem cap a l'exterior,
i al final la gent ha sent identificada i vol contactar amb tu.
I diuen que ens escolten cada setmana,
i et tiraran el tuit.
Igual que jo ho faig amb altra gent.
Jo li tiro tuits a la gent d'Andreessen Horowitz
perquè m'escolti molt el seu podcast, o els de Mifers Million,
o la Sotana, per dir-ho.
Aleshores, això, Marc, acostuma-t'hi que serà la nova realitat.
Bueno, tu rius, eh?
Però aquest podcast, a punt de maneres, eh?
Ha sigut descarregat quasi 25.000 vegades, eh?
Poca broma, eh?
Hòstia, això no ho sabia jo.
No ho vaig dir, tenia primícies.
Jo t'ho explico.
Ara agafem el relleu del...
Va, no ens esbiem.
...del Jorge, també amb el tema de la realitat virtual.
Evidentment, jo sí, vaig veure la vent.
De fet, vaig...
Em va fer molta il·lusió, Àlex, em van convidar...
Recordes que abans estava treballant a Góin?
Una salutació per a tothom de Góin,
que per cert tenim audiència.
Sí, l'any passat vaig anar a mirar l'estaveniment allà.
Va ser l'any passat, ja?
A veure, fa dos, fa dos.
El temps passa ràpid, però sí, vas anar, vas anar.
No fa dos no teníem el podcast, tio.
Va ser l'any passat.
Sí, potser l'any passat i passa més lent del que em penso.
Potser, potser, segurament.
Va ser l'any passat.
Doncs sí, vas anar a la vent de setembre de l'any passat,
que et vaig dir, l'has cagat, tio, haguéssim tingut canal de juny.
Tens tota la raó del món.
Doncs fixa't, ja no estic treballant allà,
però el Carlos em va convidar i vaig dir,
home, tu doncs som-hi, aquest episodi no està patacionat per Góin,
encara que podria, però és un producte que ens agrada.
O per a Mallé, que tampoc ho està, però podria.
Però podria i, ojo que no pugui, eh, ojo que no pugui.
I llavors...
Van posar unes palometes i unes cerveses
i vam veure la vent d'Àbil tots junts.
Que sàpigues, interessant, que aquest anunci que dius a Mother Nature
no només és l'espot, sinó que va formar part de la keynote,
que va ser curiosíssim,
perquè va ser un espai de la presentació
que anava entre el rellotge
i em sembla que el primer iPhone, crec,
que a tothom se li va fer com...
eterna, tothom que la recorda diu que durava 30 minuts,
en realitat durava 10, però es va fer eterna, per algun motiu.
Jo crec que intentar masclar humor
en una presentació corporativa és molt complicat.
Perdona, deixa'm que et talli, és intentar masclar humor
i Tim Cook és molt complicat, són completament oposats.
Sí, és com l'oli, l'aigua, és molt complicat,
és molt difícil barallar-ho, estic totalment d'acord.
Sí, hòstia, perquè mira que el xaval és maco, però és sucet.
No sé quin directiu d'Apple...
Ah, bueno, sí, sí, sí, sí.
En Phil Schiller jo crec que podria riure bastant,
crec que és un tio bastant divertit, però crec que és l'únic.
No ho sé, va, per un altre dia.
En fi, el tema de Mother Nature, a veure.
A mi això em sembla bé.
Sempre estem a favor de qualsevol iniciativa
que respecti una mica aquest planeta
que hagi d'habitar durant uns quants anys més.
Però també és veritat que...
A veure, com ho posem això maco?
És a dir, que el màxim exponent del capitalisme
o, dit d'una altra manera,
el intentar creixer infinitament
amb uns recursos finits dins de l'empresa,
és a dir, el màxim exponent d'aquesta idea
sigui una companyia valorada en més d'un trilió de dòlars
que predica el seu model de negoci
i que et canvis el telèfon, els airpods i l'ordinador
cada tres dies.
A veure, que em venguis...
Mother Nature delicat.
O sigui que la iniciativa catalana Repoblem,
de la qual vam parlar fa uns episodis,
o no, perquè potser el vam gravar i encara no l'hem publicat,
perquè portem un merder de backlogs d'episodis
que no entenc absolutament res, però és igual,
Repoblem és una bona iniciativa, en algun moment sortirà en aquest podcast.
Seguim-lo escoltant, perquè val la pena.
Una iniciativa com aquesta que vol empresar el medi ambient,
ok, l'hi compro.
Mira, l'hi compro i està a casa amb en Lle, si vols.
A Apple no l'hi compro, eh, tio? Ho sento.
Jo és que vaig veure anuncis i vaig pensar, dic, Apple...
És el que dius tu, major exponent del capitalisme,
producció a Xina,
l'obsolescència pseudo-programada,
tal, tal, tal, intentant-me vendre
eh... natura i sostenibilitat,
és com dir que Esquerra Republicana és un partit d'esquerres,
republicà i de Catalunya.
És a dir, no, és un... no diametral, per tant, no ho compro.
No, exacte, és com si el cartell de la cocaïna
et vent que està pujant l'índex de felicitat mundial.
O sigui, a veure, no. És un bon exemple, t'ho creus?
Jo crec que no, però...
Vale.
No, no, seria més adequat si haguessis dit alguna cosa
com que el toro no sufre.
Això sí que hauria estat un exemple, però...
Bueno, sí, sí, però igual,
hem d'anar amb compte quines sensibilitats toquem, eh, Alí Rodríguez?
Bueno...
A veure, eh, cuidado, eh.
Jo no estaria aquí si no pogués tocar sensibilitats, ja t'ho dic.
Vale, però no em toquis cas amb Mallé, per favor.
No, vinga, va.
Vale.
Ha, ha, ha.
Aquest és el primer i mira, què vols que et digui.
Però mira, si vols que anem una mica de la mà de...
de com va començar tot plegat,
és que jo et compro el concepte iteratiu
i el de això millor una mica més que dany,
això és una mica millor que dany,
i evidentment arribes a un punt
on hi ha una convergència tecnològica tan gran
que les coses costen molt que evolucionin, no?
Però clar, tu comences...
A mi la keynote se'm va fer molt llarga,
vaig fer esforços per no aixecar-me de la cadira.
Sort que hi havia palomites,
perquè si no, jo crec que...
Bueno, m'hagués agafat i hagués marxat, eh.
Però, hòstia,
tu mires el rellotge, exactament igual que de l'any passat, gràcies.
Una mica més als nits de la pantalla,
i que ara tenim un nou gest
en el que és el màxim exponent de l'èlite,
que és aquell amb els dos dits.
Has vist això com funciona?
A mi això em va fer gràcia i vaig dir,
mira, això...
Això són d'aquests petits passos incrementals
que ens acosten a Minority Report, és a dir, el control de pantalles.
O sigui, com dir-ho?
Espera, és que és un concepte molt complicat.
Generalment, en el disseny d'interfícies,
sempre assumeixes, o la ment humana tendeix a assumir,
que el punt de control i el punt que ha de reaccionar
han d'estar en contacte, m'explico.
Si dissenyes una interfície amb uns botons,
que amb el mouse, si controles el mouse,
el mouse ha d'anar sobre el botó i ha de clicar.
O si tu tens una pantalla tàctil i tens un slider,
has d'anar amb el dit, prema i arrastrar-ho.
I per mi és una gran innovació aquesta, perquè...
Per qui no ho sàpiga, si tu toques el dit índex i el polze,
i no sé com dir el gest aquest, però els toques,
i això fa que canvii alguna cosa el rellotge.
És a dir, no estan connectats físicament
i és molt difícil pensar en aquest tipus d'interaccions.
No són immediates, però a mi això
probablement és l'únic destacable de tota la presentació,
de tot el que he llegit i de tot el que he vist.
I crec que aquí hi ha un...
O sigui, realment, si difícils, això és el que farà
aquest tipus d'interaccions, són els que faran que la realitat virtual
amb els... com es deia, Vision Pro,
funcioni, perquè has de començar a entrenar la gent
a que ja pots fer certs gestos, no directament sobre els elements
amb els quals vols interactuar per poder
interactuar amb aquestes noves formes,
per sortir de la mentalitat de cursor,
que és la que tenim des de fa 20 o 30 anys.
A mi és que em va recordar molt...
Saps aquella gesta elitista que feien algunes...
elits per aplaudir, que en lloc de fer servir
com les dues mans feien així com amb la mà? Te'n recordes?
Però no serà...
Bueno, no conec jo el gest aquest, eh?
No serà el concepte del jazz hands, que és el de...
el de no aplaudir per no fer soroll
en una... en un concert de jazz, i llavors la gent mou les mans...
així, vol dir, t'estic aplaudint, però no vull interrompre,
no vull causar soroll.
Oh, mira! No ho sé.
Saps allò que diu que cada dia s'aprèn una cosa nova?
No sé si saps això. Avui he après això, ja està.
Sí, està bé. Me'n puc anar a dormir.
Estic satisfet, perquè ensenyar-te una cosa de tu
és molt complicat, perquè ho saps tot.
A veure, xato, que no, home, que no.
Per això està la Wikipedia o chat gpt, però jo no...
Però...
Però, hòstia, és interessant això, no ho sabia.
Em va semblar com el mític moviment elitista,
que ara no pararem de fer,
i quan tu dius el tema de la interacció, em ressona molt,
però també crec que genera com una espècie d'autisme social.
A què em refereixo? Les coses que ens fan
una mica distants i que generen com aquesta
indiferència social són, per exemple,
què et senyalen els AirPods?
Molta gent no t'entra a parlar
perquè, com que ho portes a l'orella, no saps si escoltes o no.
I perquè fa molta por, i ho vam comentar,
el tema dels Vision Pro, fan molta por,
por entre cometes, eh?, perquè...
tu no saps
què l'altra persona està veient mentre t'està mirant a tu.
I llavors això genera com una espècie de...
desconfiança social
que no tenen dispositius col·lectius com un televisor, per exemple.
O sigui, si tu mires la tele amb algú,
tens com una experiència comuna, no?
Tens un punt d'enclatx a comú que és la tele
i els dos esteu vivint la mateixa experiència.
La realitat virtual fa por en aquest sentit,
i és que jo et puc mirar a tu,
però puc estar veient una cosa totalment diferent.
O et puc mirar a tu i amb els AirPods puc escoltar
una cosa absolutament diferent de la que tu m'estàs dient.
Llavors això genera com una espècie de...
És que no sé com es diu en català...
Awkwardness és...
És... Jo diria que és estrany.
Sí, és estrany. És entre estrany i incòmode.
Sí, exacte.
Està com entre estrany i incòmode.
Mira, saps que ahir vaig aprendre una altra cosa, Àlex?
Què?
Vaig aprendre que...
Saps aquestes expressions que no tenen traducció d'altres llengües
i sempre te les dones que...
Sí.
Les altres llengües tenen paraules que no tenen traducció per la teva, no?
Doncs en castellà hi ha una molt concreta
que costa molt traduir, que és rumbo.
Què vols dir, rumbo?
Rumbo. O sigui, el rum d'un vaixell, per exemple,
o teu personal a la vida,
costa molt traduir aquesta idea a l'anglès.
No vaig saber-hi trobar. Ah, val.
Anava a dir català, sí.
Ah.
Sí, generalment, amb català i en castellà,
s'han vist les vergonyes entre elles, jo crec.
Val, val, val.
Clar, bueno, amb anglès seria course, però, clar...
Mmm, és exactament el mateix.
Fins aquí tanquem el parèntesis d'avui patrocinat per Eunoia.
Per Softcatalà o Eunoia, no? Sí, exacte.
Per Softcatalà m'encanta. Sí, sí, per Softcatalà.
Que pot que es va accentuar, eh? Ho va dir el Jorge.
Sí, sí, sí.
Això, Àlex, em va semblar com aquest moviment
que estàs parlant amb algú i et fan així amb el dit
i llavors és com... Què has fet, xato?
Què has fet amb el dit?
Quin malefici has invocat amb aquest dit fent això ara mateix?
Què passa, que has llançat un coet a Ucraïna o has parat la música?
És complicit. Val, val.
L'altra persona no el coneix i, per tant, deu pensar...
Vale, vale, et segueixo, que és una miqueta com quan tenien les Google Glass
si es tocaven les ulleres de part,
merda, merda, m'estàs gravant o què estàs fent?
No conec aquesta màgia negra.
Exacte. A veure, no vull ser conspiranoic,
però m'agrada ser-ho, ja ho saps,
i quan em donen l'oportunitat em tiro a la piscina.
Vale. Compro, compro aquest d'això.
Vale, llavors el tema de mare natura...
Tanquem aquí o...?
Ah, bueno, espera, és que, clar, hem fet una petita digressió...
No l'hem acabat.
Perquè hem anat endavant i enrere, perquè hem començat per la mare natura,
després hem tornat enrere al rellotge, el primer que hem presentat...
Perfecte. No sé si tenies algun punt més sobre la mare natura.
No, no, literalment era parlar d'això del no don...
Qui amam apuntar a l'episodi pre, ben apuntat,
que Apple trauria a l'adaptador de...
de Lightning Cable a l'USBC
i que això seria la nova línia de producte
que els portaria mil milions de dòlars en facturació anual.
Exacte. Llavors, després jo crec que es va presentar
la nova versió d'Apple Watch Ultra,
que també m'importa el mateix,
que l'hora que passen a recollir el reciclatge del vidre
en el meu barri, és a dir, zero.
Després vam venir els iPhones...
I què vols que et digui, Àlex? O sigui...
De nou, eh? Avorrit, sense gaire...
No ho sé. Em pensava que farien una mica més de història
al voltant de l'USBC, a sobre que em dirien...
No, mira, és que canviant el port...
Em generaria com una bona narrativa.
Però... També tinc un molt comentari sobre aquest tema
i és que vull desenmascarar un mite.
Perquè crec que moltes vegades la gent...
A veure, a mi m'he intentat explicar bé això.
Sentim alguna cosa i ja ens quedem sempre amb aquesta idea...
Ah, no, això és així perquè ho he sentit d'algun lloc.
I realment no fem l'esforç de veure si això és real o no és real.
Les veritats no contrastades. Exacte.
Exacte. D'aquests no mites, però realitats aquestes,
que sempre ho has sentit així i no les qüestiones,
i no fas l'esforç de verificar si encara són veritat
o si realment són veritat.
Com el del mite de la granota, el Boiling Frog,
la granota que la poses amb aigua, que la poses a bullir,
i com que s'acostuma lentament a la diferència de temperatura,
s'acaba morint i no surt.
Es veu que no és veritat, si ho fas la granota acaba sortint,
però la gent no s'ho qüestiona, perquè sempre ho has sentit així
i ho donen per suposat que és així.
També et diré que jo escolto el mite aquest de la granota
i crec que me l'intento creure
perquè refotar-lo és una mica...
és delicat, home.
En el pitjor dels casos, mataries una granota.
Però a França se la menjarien, no passa res.
Aquí també te'ls menjaries. Sí, també.
Estan bones. Tu has provat les encas de rana?
Sí, sí, jo he provat tot.
Vale, vale.
Bueno, tornem. Moltes tangents avui, tio.
Fins i tot sempre que anem fumats, però no ho anem.
Bueno, tu no ho sé, jo segur que no.
Si anéssim a les 10.44 del matí, com que...
La gent sap que jo segur que no, però tu, ojo, eh?
I, a més, quan m'has obert la càmera,
l'Àlex no és al seu set apavitual, està en un hotel així...
A Madrid, estic al país del costat.
Jo vull pensar que és un motel de carretera.
Sí, home.
Perquè m'has obert la càmera i tenia com...
Com el llit desfet, com després d'una nit molt dura.
El tio m'ha sortit amb bona cara,
però jo voldria saber quina maltat hi ha hagut.
Però no preguntarem perquè tornarem al...
No preguntis. Ho deixarem amb el mit,
igual que la granota. Mira.
Exacte. I sisplau, per favor,
creieu-vos que a la granota no li agrada estar a més temperatura
i no mateu quantes granotes ha d'anar.
És molt sadístic, això. Vinga, va.
Deu provar a casa, no feu un munt d'envinguts.
Exacte, experiment els justos.
Llavors, mira.
Val.
Hi ha un mit que diu que...
Va, i me l'acabaràs tu, perquè veis que és tan boxpoblí.
L'iPhone cada any és més...
Car.
Exacte. Car.
Exacte.
Has vist? Que bé que ens ha quedat això, Àlex.
Ens ha quedat maco. Només hi havia tres opcions.
És més ràpid o és més... potent.
Que generalment, sí.
Són això les presentacions d'Apple.
És el millor MacBook Pro, el MacBook Pro més potent de la història.
Tu creus que cada any hauries de presentar un menys potent capullo?
Clar, però... És a dir, els dos primers que has mencionat
són com...
Evidents en si mateixa, l'últim és controvertit.
Val.
Perquè és molt fàcil medir les altres dues,
però en canvi, el més car no és tan senzill medir-ho.
Perquè tu ho pots medir a nivell de preu
i pots dir, clar, és que val 100 euros més.
Ha, ha, ha, gràcies, fins aquí jo també he arribat.
El que he intentat fer és factoritzar la inflació.
D'acord? Aquesta ha sigut tota la meva feina...
En realitat, n'he fet més,
però me les vull donar de que no estudio i aprobo.
Ha sigut tota la meva feina pel podcast d'avui.
Què ha sigut?
Computar per a cadascun dels models, la inflació
i els preus que han tingut de llançament.
I vols creure't que cada any l'iPhone és més barat?
Curiós, eh?
M'ho crec, m'ho crec.
O sigui, és que crec que la gent,
en general la població, no està acostumada,
i de fet jo tampoc, perquè jo cada vegada que...
Com en una classe o en un podcast o el que sigui d'economia,
la gent o sempre llegia sobre la inflació...
O sigui, com que el meu cap desconnectava,
explicava en aquests casos de l'Alemanya pre-nazi
o d'Argentina, on s'explicaven que hi havia una inflació galopant,
on literalment el dia següent no podies comprar el pa,
i el teu cap desconnectava perquè no empetitzava.
És a dir, diries, això no passa, això a mi no em passa.
Però ara està passant, eh, tio?
És acollonant, eh, el tema de la inflació,
i per primera vegada comença a ressonar una mica en el meu cap.
Et dono la raó en que si facturitzes la inflació,
probablement el preu baixa,
però el contraargument és
amb la inflació els preus pugen i els sous no pugen.
Per tant, el teu poder adquisitiu al final del mes,
si el teu iPhone ha pujat en preu efectiu,
ha pujat un X%,
tot allò que tens de menys
per la resta de coses
de despeses de la teva vida.
Per tant, no compro l'argument que
tècnicament és més barat perquè si li treus la inflació,
és igual si tu a algú li dius que el seu iPhone,
si a una persona que cobra dos mil euros al mes,
li dius que aquest mes s'ha de comprar un iPhone per 1.500,
ja sé que pots pagar-los per plassos i tot el que vulguis,
però que sense inflació serien 1.200,
i per tant és més barat que l'anterior, et dirà,
m'és igual, a mi,
la inflació la tinc aquí i la tinc als preus del súper
i al no sé què, al no sé quantos,
i em queda el que queda al final de mes.
És igual, si els sous pugessin d'acord amb la inflació,
et diria, ah, doncs sí, et surt a compte,
però no et surt a compte, no et compro l'argument.
No, doncs no estic d'acord, perquè mira,
a la inflació no li importa que tu
cobris el mateix.
És a dir, és un tema d'una balança de...
No, clar, faltaria més, clar.
Clar, clar, però per això et dic,
que el teu poder adquisitiu baixi...
I, joder, em sap greu, no?
A la inflació li sudarà tot, vull dir, és tan clar.
Clar, li és igual a la inflació que el teu poder adquisitiu baixi,
és el teu problema.
Joder, em sap greu, vull dir, perdó, però és per fer el punt.
És a dir, és com el problema de cadascú
que el seu poder adquisitiu baixi respecte dels preus del mercat.
Però en aquest sentit, clar, si l'iPhone cada any
val el mateix,
o puja una miqueta, clar, amb la inflació que hi ha,
però el meu punt era una mica més ampli,
en el sentit que el que volia dir és que...
Hòstia, Àlex, no ens estem adonant, però realment,
quan fas aquest exercici,
t'adones de quant s'està encarint la vida.
Però una cosa és anar a comprar el pa, dius,
mira, el pa, puja't un 20%,
i després te'n vas i no ho sé, te'n vas al cine i t'oblides.
O mires una pel·li i ja s'ha oblidat el problema del pa.
Et queixes més de les coses on el delta d'increment és més gran,
i dius, hòstia, l'iPhone costa 500 euros més que l'anterior.
Ja, però...
percentualment,
a l'increment, a l'Ione Gas, que compres cada mes,
segurament també és així, en comptes d'un paquet
que costava 4,99, et poses 5,99 i t'ha pujat en tres mesos.
I l'increment és encara més heavy que el de l'iPhone,
que és cada quatre anys. Entenc.
Sí, sí, exacte.
Que et queixes de la diferència més gran.
Ja, però tampoc compres un iPhone cada setmana o cada mes.
Absolutament.
Però el meu punt també va una mica amb...
Hòstia, nens, feu l'exercici aquest de mirar
com evolucionen els preus amb la inflació.
És molt interessant, perquè realment és que fa por.
I això em dona un argument molt bo
per una cosa de la qual jo no n'era fan.
I aquí vaig a donar com consell de...
Consell de vida.
Hi ha companyies que es dediquen a fer com aquest renting
tecnològic a usuaris particulars.
Exemple, Grover, mític.
Sí, sí, sí.
Jo no n'era molt fan,
perquè al final sempre acabes pagant un plus
per tenir l'opcionalitat de cancel·lar-lo.
Però veient la inflació
i veient que pots fer un locking del preu en el dia 1
i que no puja la quota amb els mesos conseqüents,
no és tan mala opció.
És a dir, per aquells que ens ho estan plantejant,
abans, amb un escenari d'inflació molt plana,
no té molt sentit.
En un escenari de la inflació que tenim ara,
vés amb compte, si algú està interessat en aquest tema,
va, va, va, Àlex, crida pública.
Que m'escriguin per Twitter,
perquè explicaré en detall
la meva estratègia de compra en aquests llocs
i on està el llistó en el qual val la pena comprar
o no.
Va, que m'escriguin.
Ara me les donc de personalitat pública, tio.
Ja ho veig.
Duit això,
amb el tema de la realitat virtual,
estan generats artificialment
els personatges de la presentació o no?
Absolutament sí, tots.
Ha, ha, ha.
Hòstia, Déu n'hi do, ha estat contundent.
Àlex, Àlex, a veure,
li vaig contestar això al Jorge.
Va haver-hi un moment que va aparèixer
una noia xinesa a la dreta de la imatge
que allà ja era com...
Mira, és que ni ens namaguem, noi.
És que jo això ja...
És que ho sap tothom, saps?
Tampoc cal dissimular-ho també.
Si aquest aquí es nota una mica...
Ensenya-m'ho, vull veure, tio.
Mira, posarem a les notes de l'episodi
el moment de la keynote d'aquesta noia
amb el vídeo de YouTube enllaçat,
amb el time al start-up,
perquè comencien allà i perquè el vegin.
Aquest és el moment en què va aparèixer.
No hi ha hagut cap...
És que...
Jo ja no sé què pensar amb això,
però reconec que m'ho passo molt bé
llegint les teories conspiranoiques
que això ja està passant.
Ja vam fer l'episodi, no?
A Tetlasso sortia aquell personatge.
Aquell personatge va fer un vídeo
explicant que sí que ell en realitat
té una intel·ligència artificial una miqueta com...
De conya. Després, surto de Apple.
I la gent ja comença a veure-ho tot arreu.
Vull dir que s'està expandint.
I no sé si això ja serà la nova conspiranoia,
com, per exemple, els ocells no existeixen,
perquè són tots drons, saps?
Vull dir, o alguna altra d'aquestes teories ja de...
O bueno, hòstia, les teories de l'11 de setembre
també van ser molt interessants totes aquesta setmana.
Anava ple perquè, clar,
feia no sé quants anys
dels atemptats de les Torres Bessones.
I Déu n'hi do, reconec que m'heu passat
més d'una horeta llegint
teories d'aquestes, perquè...
Perquè cada qual era més...
Més inversemblat i sempre...
Totes les coincidències aquestes de persona
que et deien, o aquell dia, doncs mira, no vaig anar a treballar,
perquè no sé què, algú em va dir que no hi n'és...
I dius, bueno, bueno, hi ha una...
Petit insistiu, és que hi ha una que és boníssima.
Tu coneixes el concepte plot twist, no?
Es fa servir molt com per...
Com el final inesperat, com per exemple, com en...
En premsa aquesta especulativa una miqueta populista, diuen...
I lo que pasó t'esorprenderà.
Una miqueta és el... Hòstia, no t'esperaves aquest final.
Hi havia un tuit d'un tio que diu...
Diu, mira, jo tenia...
Jo portava 20 anys anant cada dia a treballar,
mai em vaig...
Els torres Bessones, mai em vaig agafar la baixa,
cada dia a treballar, no sé què.
I aquell dia la meva assistenta personal
em va trucar i em va dir que no hi anés.
I jo a contracor, no sé per què,
doncs la vaig creure i no hi vaig anar, no sé què,
i aleshores, per tant, em va salvar la vida, no?
I algú li diu, bueno, hòstia, que bé,
una persona que t'ha salvat la vida, com li vas agrair?
Diu, en realitat és una persona que no va funcionar bé a l'empresa
i la vaig acomiadar.
Vull dir...
Plot twist.
O sigui, al final, inesperat,
gir de guió seria potser l'expressió catalana.
Aquest gir de guió inesperat, boníssim.
Aquest és com el meu tuit preferit de cada any de l'11 de setembre.
Però... Hòstia puta.
No, dius això, sí, pel tema del vídeo...
No l'he mirat, no he mirat la presentació,
però ja inclús...
tornant a la campanya aquesta de la Mare Natura,
a mi ja m'ho sembla una miqueta.
Ja potser vaig condicionat i els meus ulls ja volen veure
a veure si realment està fet amb la intel·licència artificial o no,
però admeto que estava mirant el vídeo i dic...
Aquest personatge és real o no? I aquest?
I aquest? I aquest?
Ja vaig una mica així quan són spots d'Apple, tio,
i no m'acaba d'agradar.
Tampoc ajuda que persones com Tim Cook
siguin una caricatura de si mateixes
i només es moguin com es mouria un ninot
generat artificialment, saps?
Tots els seus gestos són sempre exactament els mateixos
als gestos d'Apple, no?
Aquests que diuen que quan ets una persona que treballa Apple
i has de donar les xerrades, t'instrueixen a gesticul·lar molt amb les mans,
sempre sigui com obrint-les cap endavant,
que és un gest conciliador,
doncs que no... que siguis dinàmic,
que no ho facis massa, però tampoc...
que estiguis completament estàtic,
que tinguis els ulls molt oberts, que somriguis a les pauses,
aquest tipus de coses, que és gest corporal, no?
I dic, hòstia, al final, clar, acaben semblant tots
ninots...
artificials d'alguna manera,
i no sé si és la millor expressió per dir-ho, però...
Vaig condicionat a veure qualsevol cosa d'Apple i dic,
vinga, a veure si puc veure on es delata
que això ha estat generat artificialment.
Hòstia, és que Tim Cook marca tots els xecs
de la correctesa, eh?, és increïble.
Sí, sí, sí, sí.
Jo vaig a mirar, sobretot, a les ombres.
Tot i que les ombres, generalment, han estat sempre ja molt, molt, molt...
molt perfeccionades, gràcies als videojocs, principalment, no?
Però on em venen més dubtes sempre
és amb les ombres de les coses.
Ja et diré per què. Si t'hi fixes en vídeos
generats artificialment o inclús en videojocs,
es centren molt
en que els personatges tinguin ombres,
però no tant que les coses del seu voltant facin l'ombra correcta,
perquè, clar, computar una ombra és molt complicat,
és clar, tu ja estàs processant
tot el que és el model 3D del teu personatge,
els altres personatges, els arbres del fons,
l'aigua que he corrat pel riu, el no sé què, no sé quantos,
ja és un cost computacional molt gran.
Però sempre tens el d'allò de, hòstia, cau una fulla
i aquella fulla, curiosament, no té ombra,
perquè dius, hòstia, aquests detalls ja no hi vols anar,
perquè ja és el cost versus el benefici.
Dius, ningú s'hi fixarà, aquella fulla que cau no té ombra.
I vaig a fixar aquestes petites coses
i com més t'hi fixes és on trobes aquests petits detalls.
Estic fent doncs compte que tenir tota la teva armada
de presentacions en realitat virtual
només té beneficis, és a dir, tu fixa't.
Sempre es comporten exactament com tu vols.
Mai tenen una paraula dolenta per tu,
excepte en fer qualsevol tipus de paper.
Diguem que Tim Cook es va voler sentar en aquella taula
fotent la paròdia en Mother Nature,
però és que a sobre pots facturitzar la diversitat.
És a dir, ja pots crear-la tu artificialment.
O sigui, si tu vols que surti una dona negra, xinesa i coixa,
és perfecte.
O sigui, pots fabricar el caràcter que vulguis.
Pots inclús inventar una nova raça de color lila
i la pots posar.
He trobat l'únic personatge lila del planeta
i l'he fotut a la meva empresa, i el tinc aquí.
I el que és fort és que tu creuries.
Home, això et donaria a pensar per temes de...
de si tu no tens un equip completament divers.
Al final, com diu l'Edou Manxón,
el cadàver sempre flota cap a la superfície.
Acabaries trobant les pessigolles a les coses que no funcionen
ben bé com haurien de funcionar.
Si tu no tens un equip 100% divers,
per molt que facis tot el teu contingut amb equips diversos,
artificialment, algú diria que sí, però aquesta gent no existeix.
És el que dèiem.
Algú ha fet un mapeig, sent u a u,
de les persones que surten a les presentacions d'Apple
i els seus perfils de LinkedIn?
També poden ser falsos, però vull dir...
Hòstia, acabarem fent...
i això lligant-ho amb l'episodi que vam gravar
de la Proof of Humanity, no?, el de WorldCoin,
d'hi acabarem fent fact-checking
de la gent que apareix en vídeos,
són gent real o no, si existeixen o no,
ja no a LinkedIn.
Què t'està pitant, Marc? Què és això?
Que fort! Què passa?
Que fort!
Àlex, és fortíssim, amb temps real, tio.
Què ha passat?
És que més ho estic sentint per tot arreu del barri.
Has sentit aquest soroll, oi?
No, perquè jo estic a Madrid, o sigui, no ho sé.
No, no, però vull dir... El del mòbil.
El del mòbil, sí.
Tu saps que a mi res em notifica, oi?
Ja.
Àlex, acabes de sentir una alarma molt forta, oi?
Sí, molt forta.
Molt forta, i amb un micro que és cardoide
on no hauries de sentir res.
Molt forta.
Atenció al que m'ha arribat, eh?
Mira.
Prova d'alerta de protecció civil de la Generalitat de Catalunya.
No truquis al 112, és una prova.
En una emergència real, reobrir instruccions per protegir-te.
I el mateix amb anglès.
I estic sentint ara pel carrer el mateix soroll.
Tots els mòbils ho han rebut.
És molt heavy, eh?
És que a mi això m'ha sonat molts cops quan estic a Estats Units,
perquè allà t'envien aquesta notificació per qualsevol merda.
Del pal, hi ha hagut un miniuracà, no sé què,
o s'ha perdut un nen, no sé què, o sigui...
Bueno, hi ha debat d'això, eh?
Hi ha debat d'això sobre el tema de les alertes de protecció civil,
que es veu que va haver-hi aquestes grans...
No riuades, aquestes grans pluges aquí a Madrid fa un parell de setmanes.
I la gent de Vox va posar el crit al cel
perquè no s'han avisat per quatre gotes de merda, saps?
I...
I van sentir que hi havia molta interferència
que el govern no hauria de poder enviar aquestes coses,
perquè ja saps que són gent que només troben bé les coses que fan ells
i tot el que fa la resta és comunisme.
I...
Clar, si això ho portes a l'extrem, com fa els Estats Units,
que per qualsevol merda d'aquests t'arriben quatre a la setmana,
que no estem gens acostumats, hi ha un abisme de diferència.
Però és curiós que l'hagis pogut atallar,
això vol dir que la Generalitat va una miqueta
per endavant de segons quins altres governs.
No, i és interessant perquè, fixa't, eh?,
tenir el mòbil amb silenci...
No, això no pot silenciar.
Això no pot silenciar. I amb no molestar.
I a sobre...
Bueno, és que, clar, és culpa meva, eh?, també.
Representa que això només ho faran servir per rotllo...
un accident nuclear, saps? Total, total.
Però saps que ho pots desactivar?
Si te'n vas a notificacions, a baix de tot,
posa alertes de protecció civil i les pots desactivar.
I no sé si les pots desactivar 100% totes, eh?, però bueno.
Ja, és veritat, perquè posa prealertes, no posa alertes.
No, exacte.
Les alertes, les crítiques, no les pots desactivar,
perquè és això, tant d'avisada.
Ei, tio, saps?, s'està cremant la teva ciutat
o ha explotat el volcà i quedaràs soterrat sota la lava, saps?
Si estàs a Pompeia...
La gent no ho tenia i per això els va passar el que va passar, eh?
Però crec que no pots desactivar-ho, 100%.
Doncs després de la keynote,
el meu telèfon ha guanyat una nova funcionalitat,
i és que l'altaveu no tenia consciència
que era capaç de sonar tan alt.
I no era capaç de fer-ho.
Per això jo estava pensant...
Jo ja sabia que era identificar el soroll i dic,
això és lo...
Estic tan acostumat a que als Estats Units
això et salta tres o quatre cops per setmana
que ja el tinc aquí com a dia.
A més, és molt molt molt molest, eh?, però bueno.
En fi, algunes últimes paraules que ens estem allargant molt avui.
Sí, va, última paraula.
Quan és el propi esdeveniment d'Apple?
Que no vas escoltar l'anterior episodi, Alex.
Sí, bé, no me'n recordo, tio.
El que és clar és que quan els surti els ous
tècnicament tocaria un de...
Si seguissin amb el plan de sempre, un de l'iPad a l'octubre,
però que ja no el feien.
Per tant, em vaig quedar amb la copla.
Ah, molt bé, vas escoltant molt bé, vas aprendre bé la classe.
Seria una cosa d'aquest tipus, però ara no és que no el facin,
és que és com opcional, és com...
Sí, és com el gat de Schrödinger, està, però no està,
llavors mai saps, mai saps fins que no arriba l'octubre i destapa,
llavors no saps mai el que presentaran.
Però vaig a treure com la meva part més romàntica
i no sé si a la vegada hater, però...
Diguem que nostàlgica, igual.
Jo ja m'he adonat fa molts anys que Apple era una companyia
que a mi no em parlava,
però ahir em vaig donar més compte que mai
i és que van matar l'únic producte que jo hagués comprat.
Quin?
Life on Mini.