A l'aire. Som-hi doncs. Episodi dur, aquest, eh?
Episodi calorós. Molta, molta calor. Habitacions sense aire condicionat. No sé tu, però jo, a prop dels 40 graus.
L'aigloda de l'ordinador no ajuda. I hòstia, patint, patint com un vedell, eh?
Aquesta tècnica aquella dels beduïns, que és la de veure temps molt calent perquè així el cos t'intenta refredar i baixar la temperatura corporal.
Aquesta és la mítica història que t'expliquen en un sopar de diumenge, també molt semblant a aquella de que els mexicans mengen molt picant perquè així tenen menys calor.
És algú que això ho ha sentit algú en algun lloc i s'ha convertit en una espècie de dogma i jo no sé si és veritat. Vull pensar que no és veritat.
Tens raó que semblen les típiques històries que no verifiquem, no? Si són veritat o no, el pas dels anys.
Però no sé, tio, la dels beduïns me l'han explicat. Els beduïns a Egipte. Potser no me l'ha explicat el cunyat al sopar de Nadal, saps?
Vale, doncs tinc dues opinions sobre això. Opinió número 1 és que això valida absolutament la teva teoria que en cas d'estar absolutament desinformat es pot substituir per opinions molt fortes.
I la segona és, igual si t'ho deien els beduïns, és que eren tios que estaven a les ous de veure turistes i l'únic que volien era putejar-los i la vida i sabien que allò era exactament l'oposat que el que tenies que fer i et donaven com la recepta de la malaltia.
També, també. També diria que igual si els beduïns feien el de veure te era potser per bullir l'aigua i desinfectar-la.
I no perquè els baixi la temperatura corporal, però bueno, aquesta és la meva teoria. En fi, jo ho faig. Jo veig moltes infusions, veig molt té i tant estiu com hivern estic calent o no, tio, i no sé, la veritat.
No considero que passi més calor per veure'n, saps? Però bueno, de què parlem avui, Marc?
Bueno, abans que res, igual parlem de context, perquè a lo millor quan surti aquest episodi, perquè últimament sembla que tenim...
Hi ha un delay.
Sí, sí, hi ha un delay i més correctament direm que hi ha un retras. Hi ha un petit retras, una demora en quan gravem i quan publiquem, perquè últimament estem molt prolífics i estem gravant molt i tenim molts capítols per publicar.
I aquest s'està gravant enmig de la onada de calor infernal i cap dels horts té aire condicionat, cosa que no és possiblement l'espai o l'entorn més conductiu per gravar un podcast, perquè jo ara mateix m'està costant molt pensar.
Però a part d'això, jo crec que estic bé. I de què parlem? Ja no sé ni de què parlem, perquè ho has proposat tu i crec que sé per on vas, però igual la introducció la faràs tu, perquè avui el tema és el quick commerce, sisplau, Alex, dels creadors de títols tan al·loquents com MacBook Bro o Una Eina per Cada Feina.
El gran Álex Rodríguez va acredit avui ens explica què és el quick commerce.
No, però el quick commerce no m'he inventat jo. El quick commerce o el Q-commerce són aquesta onada d'aplicacions que van sortir ara a fer...
A veure, que es van popularitzar fa un parell d'anys, potser, i que ara estan palmant com mosques, que són els Getir i els goril·les de torn. Són aquesta gent que ja et prometien que la compra t'arriben 10 minuts a casa.
Tu fas la teva comanda i llavors ja veig corrent com uns desgraciats per un supermercat especial que tenen parells intern amb el que et fan una comanda.
Després ho passa una altra persona amb una bicicleta o si ho veieu els vídeos per internet, que són ridículs.
Si busqueu en sèquera el de goril·les, què passa detrás d'una compra de goril·les a YouTube, és bastant hilarant si no tens cor i després penses qui és el fill de puta que ha conceptualitzat aquesta
dentesca percepció de realitat en què necessitem que ens portin la compra en 10 minuts a casa.
I per la qual estem subcontractant algú que ha de córrer de manera histriònica dintre d'un supermercat fictic, un supermercat fantasma, l'equivalent potser de les Ghost Kitchens.
I un altre paio, perquè generalment són homes en aquest sentit, que s'ha de dedicar a trencar totes les regles no només de conducció cívica, sinó també les regles de la física per arribar en 10 minuts a casa teva, perquè si no, al principi almenys el clau era que la tenies gratis.
Si no arribava en 10 minuts, la tenies gratis.
I clar, això no sé si entrar per la tangent dels collons de globos i gètirs i goriles i la inseguretat ciutadana que hi generen, sinó tant pel model de negoci.
El meu angla aquí era el dir, ostres, crec que això va ser el punt àlgid del que feia per a tots dins del món del venture capital, el que a algú se li va acudir que hi havia un ninxolet allà de mercat, el que això podia passar.
I com que sí o sí hi havia molts calés es va generar una onada de hype espectacular i van començar a sortir aquestes empreses com volets.
I, evidentment, ara que hi ha hagut aquesta correcció o que està a vendi aquesta correcció de mercat, no estem veient que tots aquests models absurds, que no aporten a la societat sinó resten, com el quick commerce, estan a prendre per sac.
És una miqueta el meu angla és aquest, el de dir, el venture capital ha acabat sent una paròdia de si mateix invertint en coses que són molt curtplacistes i el que jo voldria pensar és que ara tornarem a una època d'invertir només en coses en llarg plas. Una miqueta és aquest, tu què en penses?
Jo pensava que volies parlar d'una altra cosa, però aquest tema també m'agrada molt i també tinc opinions. Jo et diré primer de què pensava que parlaríem. Per mi, quan em va ser caló de quick commerce, jo pensava que era... Mira, tinc com molts amics millennials. No, perdó. Quins són els que van després? El Gen Z, veritat?
El Gen Z.
Nosaltres som millennials.
Nosaltres som millennials, sí.
Sí, sí, sí, sí.
Purenials. No sé tu, Marc, però jo soc un pureta millennial. Jo soc un purénial.
Sí, perquè som els early adopters dels millennials.
Exacte.
Sí.
No em sembla que hi ha algun caramès early adopter, vull dir, a ver, el 87. Em sembla que ara no vull pixar fora de testa, però em sembla que vam començar uns anys abans. No som el primer any ni el segon tampoc.
Vas bé, vas bé.
Au, anem.
Crec que tallem bastant pel mig, però a nivell d'actitud crec que aconseguim de early adopter.
Això sí, sí. Estem més a prop dels boomers que del Gen Z.
Sí, sí. Som personatges temporalment descontextualitzats, però és igual, no passa res. Ens estimem igual.
Llavors, amb els amics Gen Z aquests, perquè et passa, no?, que quan canvies de feina a vegades, cada vegada t'adones que ja no ets el paio més jove de la companyia, sinó que ets cada cop l'àvica escarràvies.
Llavors, al principi jo sempre era com el més jovenet de tots, però ara cada vegada soc com el més gran de tots.
I llavors els companys de feina són més Gen Zs, anem a dir, perquè tens més exèrcits de becaris i gent més joveneta que comparteix oficina amb tu i que ho penso que és molt enriquidor perquè veus com s'està movent realment el món.
I que, en fi, que tu no l'estàs utilitzant correctament.
I aquí vaig amb el quick comers, que em pensava el que era.
Un cop parlàvem amb un noi, Gen Z, que és molt emprenedor, ell em deia, no, és que mira, últimament he muntat cinc coses.
Jo, joder, macho, jo he muntat una i la vaig muntar fa dos anys, que es diu foca a terra i em dura molt perquè m'agrada molt que em durin aquestes coses, saps?
És a dir, jo quan faig un projecte o quan inverteixo temps en alguna cosa, potser jo també tinc una mica de síndrome de...
És que no sé com es diu en castellà això, el escalation of commitment, que és aquella falàcia del sunk cost, però no sé com es diu en castellà això.
Ah, la del cost enfonsat.
Sí.
En cost un dit en castellà.
Sí, igual, que malament sona, eh, en castellà, però bueno, sí.
Perquè li has invertit molt temps i això et fa pensar que seria tirar-lo a la basura si ho deixessis, bàsicament.
Exacte, exacte, aquesta falàcia, no? Jo en tinc molta. Això és la història de la meva vida. Jo pateixo molt d'això, pateixo molt.
I vull dir, m'he intentat tractar, automedicar, però no mai m'ho he sabut res d'altre, d'acord?
On vaig? Quan començo un projecte intento, ostres, que duri i que maduri i m'agrada veure florir i l'intento dedicar molt temps,
potser més o massa en funció de com s'està movent el mercat. Per què dic això? Perquè aquest noi em deia, hòstia, doncs he muntat 5 coses.
Vaig muntar una botiga on-line de vendre airpods d'aquests xinus. Després vaig fer uns taclats mecànics que es podien canviar,
no sé, em va explicar mil històries, eh, però com coses molt afímeres, molt fogasses, el tio les llançava, les treia i s'oblidava, saps?
I llavors, clar, penses i dius, hòstia, el dia d'avui, els projectes personals o aquests side projects que vols muntar,
que n'hem parlat mil vegades al Focaterra, van més de la mà de fer algo ràpid, fogàs i afímer, tio, que foti calés, girar-ho i tirar-ho i fotir-ho a la basura,
que no pas dedicar-hi molts recursos i molt temps a un projecte. Llavors, jo pensava que parlaríem d'aquesta tensió Millenial versus Genzi,
dels millennials fer coses i que perduressin en el temps com una cosa per ser recordada. I quan faig un projecte, hosti, tu,
jo vull fer algo que sigui com un llegat, quasi, no? I en canvi aquests, què llegat ni què, hòsties, aquests el que volen és girar la pela,
fotre'ls calés, tancar el xiringuitu i si t'he vist-ho, no me'n recordo. Però d'això no parlem.
No, però és una bona intro. Li va anar bé algun d'aquests projectes o no? O és d'aquests que es dedica a llançar 50.000 projectes i cap li va bé?
O sigui, un Pieter Levels ho va anar a dir, no? D'aquests que diuen, no, és que hi ha molts projectes perquè així algun funcionarà.
Potser tu no tens el que té Pieter Levels o la gent que es dedica molts projectes perquè també hi has de currar.
Molta d'aquesta gent estima molts projectes però no fan res perquè tu has dit, llançar molts projectes se n'oblida, no.
O sigui, el multientrepreneur no és la persona aquesta que es dedica a llançar molts projectes a la vegada i curra.
O sigui, no se n'oblida. Aleshores, no ho sé, a algú li va anar bé, ho saps o no li has fet seguiment?
A veure, no ho sé però crec que si li hagués anat bé m'ho hagués dit llavors. És un no.
Good point. Vale. No, però em va bé que diguis això perquè està molt relacionat amb el que jo volia dir.
És a dir, el canvi del venture capital en els últims 20 anys o 30, si tu vols.
Perquè al final venture capital ha portat algunes innovacions molt bones. Vull dir, no en va.
Tenim internet gràcies a això, segurament internet per satèl·lit i altres històries que s'hagin pogut muntar més que han canviat la vida
han estat finançades gràcies al venture capital. Algunes de les invencions en el camp del farmà també.
Vull dir que realment no podem desacreditar tot o desacreditar tot el que ha fet el venture capital
perquè s'han dedicat a fundir-se diners en coses com el quick commerce.
La realitat aquí és on vinc a dir que potser la meva reflexió és la següent.
Massa diners durant massa temps genera una mena de comoditat per la qual la gent ja ha de gastar els seus diners.
Si tu coneixes com funciona el món del venture capital i donaré una miqueta més de detalls per l'audiència,
quan es crea un fons de venture capital, què es fa? És aixecar molts calés perquè diuen
que anem a crear un fons de 500 milions per diàleg. I aleshores més o menys, si el que et diu la teoria,
és que un fons de venture capital dura 10 anys. Tu fas una sèrie d'anys d'inversions i una altra sèrie d'anys
que t'has de dedicar a desinvertir perquè al final del fons del venture capital representa que has de tornar
els diners, els inversors, en un múltiple. Idealment. La majoria de venture capitals no ho fan
perquè és una cosa de mercat, però aquí està. Aleshores, per dir-ho, si són 5 anys d'inversions,
5 anys d'invertir, generalment és una miqueta menys, i després tenen el procés de desinversió en el qual
treballen les empreses que tenen el seu porfili i les ajuden o a vendre's o a sortir a bolsa,
o etcètera, o a aixecar la següent ronda. Què passa? Que jo crec que hi ha hagut massa diners al mercat.
Massa diners al mercat ha generat més competència en el sector del venture capital durant un temps.
Aleshores, al principi només hi havia, per simplificar-ho, dos o tres fons de venture capital amb cara i ulls,
i més o menys s'enduvien tots els projectes bons i els que no o no trobaven finançament o se n'aven
amb alternatives al venture capital o se n'aven amb fons de venture capital no gaire bons. Aleshores,
aquests projectes no veien la llum del dia, o sigui, lo raro era que triomfessin. Però, clar que passa,
que de cop i volta es va veure fa una sèrie d'anys que els retons del venture capital eren tan interessants
o més que els dels fons, els index funds i coses d'aquestes. Ells van dir, bueno, hòstia, doncs igual,
fons més tradicionals o gestors de carteres més tradicionals van dir, doncs invertirem una barra del nostre patrimoni
en venture capital. I aleshores una miqueta tothom es va sumar a la festa i van començar a sortir que sí,
les grans corporacions, els family offices, gent rica, els influencers, etcètera, qui més qui menys tothom s'ha
investit en venture capital per diversificar el seu portfòlic. Fins aquí, cap problema. Fins aquí tot bé.
Què passa? Que aleshores primer comencen a sortir uns fons de venture capital més alternatius,
més moderns i alguns d'ells molt bons, si m'atreveixo a dir que de la segona onada de venture capital
i de internet surten els Atomico, per exemple, gent que era el fundador d'Skype o de Kazaa, que dius,
hòstia, molt bé, i creen un venture capital amb caraiolls, o sigui, t'inverteix Atomico, és una bona marca
de qualitat, i això genera molta més competitivitat dins del fons del venture capital.
Llavors comencen a aparèixer per altres llocs, ja no només a Silicon Valley,
no apareixen a Suècia, apareixen a UK, apareixen a Alemanya, i n'apareix almenys un prou bo per país
i ja no tothom ha d'anar a aixecar calés als Estats Units. Què passa? Que això ja genera una mena de globalització
del venture capital, per la qual és molt més fàcil en prendre. Si això hagués estat un període de temps curt,
hauria estat bé. El problema és que el meu parer ha durat massa, ha durat tant les vaques bones,
les vaques gràcies del venture capital, que ha donat temps a qui fins i tot el més tonto aixequés pasta
per un fons de venture capital. Llavors què passa? Que hi havia tanta pasta per tothom que aquesta gent
ha invertit més o menys en el que, o sigui, els nous que han arribat que ja no aportaven cap tipus de valor
i que són els mindundis del venture capital, havien d'invertir si o si perquè és que s'ha d'invertir.
I inclús algun dels bonds, i aquesta és la putada, es quedava sense suficient deal flow.
I aleshores, a mi m'ha sorprès, fons de venture capital reconeguts que venien i em deien
tio, si tens alguna cosa interessant passa-m'ho perquè es queda tancar el fons ja i em queda pasta per fer dos inversions.
I passa amb coses que ens ho mirarem amb uns altres ulls. I dius, hòstia, no et diré és un atòmico,
però m'entens, no? Que fins i tot quan els bonds s'han quedat sense deal flow, vol dir que ja tothom ha hagut d'anar a buscar capital.
Així com abans els emprenedors anaven a buscar capital, hem passat per una època molt llarga i molt dolorosa
per la qual els fons de venture capital han hagut d'anar a buscar proactivament deals.
I això el que fa és que han acabat invertint en autèntiques misèries de projectes.
I una de les derivades, i aquí és on vull arribar, tot aquest preàmbul per acabar arribant al quick commerce,
és que s'ha difós tant i de manera tan perillosa la idea aquesta que vinga,
vés a buscar una idea que sigui super ninxul, que sigui el moment adequat, que pugui ser un dels primers inversors en això,
un dels primers a enllençar-ho i posar una miqueta el get rich, no?
És ver ràpid i fes pasta molt ràpid perquè així ja podràs crear una altra cosa.
Hi ha moltes coses que es podrien comentar aquí. Per què és ver causat això?
Jo crec que en part és perquè alguns d'aquests fons han estat creats per emprenedors que potser en venen de la cultura del pelotazo,
que els hi van haver creant un startup de cupons en el moment en què tothom feia startups de cupons
i va tenir sort de vendre-la més o menys bé i va fer pasta i ha creat un fons.
Aleshores una miqueta ha fet el pelotazo i diu, doncs jo ara aquesta persona ja no ve en la mentalitat del venture capital antic,
ve en la mentalitat de soc un emprenedor i vaig invertir en altres emprenedors que puguin crear una empresa,
més o menys ràpid, en tres o quatre anys aixecar una sèrie A i després idealment pos sèrie A, ja vendre l'empresa i apa.
I, aleshores, cada cop s'està acortant més el plaç d'èxit de les startups.
Aleshores, per una part és bo, però per l'altra part genera aquests models de negoci que són molt corpacistes,
en un període de temps molt determinat, inclús molt ultralocals, que no aporten cap tipus d'innovació
i aquest és el meu punt més important de tots els que estic mencionant, que ja és com un,
tu creus que muntar el Puto Gorilas de Barcelona o d'Espanya canviarà el món?
Absolutament no, perquè estem en una cultura super corpacista de crear coses per vendre les demà passat,
però l'únic que pensem és en el benefici propi, hi ha el dels inversors que han invertit en això,
però el benefici de la societat o de la innovació o de la tecnologia jo no l'estic veient en les coses que estic veient com a inversor.
I ara si vols detallem una miqueta més què és el que veig, eh?
Però, hòstia, cada cop més m'arriba una altra empresa de reclutament de developers,
una altra fintech per les teves finances i les del teu crio,
una altra empresa de videojocs per crios, videojocs seriosos,
una altra empresa d'un marketplace de moda de segona mà.
On és la innovació en tot això?
O sigui, no serà que el Venture Capital i la cultura aquesta de, inclús de Silicon Valley, de Mufas, Breakthings,
cada cop està creant empreses més efímeres i el més ridícul de tot ha estat l'e-commerce, el quick-commerce, perdó?
Espera, espera, perquè has deixat una frase per la història i vull hurgar una mica aquí dins.
És a dir, Alex Rodríguez, creu que hi ha una correlació entre la inversió de capital i la millora en la condició humana?
És a dir, sempre aquests retorns van de la mà de fer un món millor o no?
No, jo vinc ja apuntant des de diversos episodis que el Venture Capital és necessari.
O sigui, jo critico molt el Venture Capital, soc molt crític al Venture Capital perquè s'ha acomodat.
S'ha acomodat i s'ha fet massa accessible a gent i s'està donant pasta a negocis que no van en lloc.
O sigui, no van en puto lloc. Aleshores, clar, què passa?
D'alguna manera, potser soc un romàntic pollabella del Venture Capital d'antes en el que es finançaven coses com internet, saps?
Una vegada us ho heu fet. Clar, què passa? Que per fer això, realment...
Abans es mira estant molt més altes. El moment en què tens pasta per tot i has de baixar els teus criteris,
doncs ja ho saps tu. Si al final és un registre de bottom, estàs ja baixant els teus nivells perquè és que si no, no inverteixes.
Si no, desapareixes. Vaig a baixar els meus estandards de qualitat, acabo invertint en coses que no m'acaben donant el retorn que m'esperava.
I això fa que la següent inversió vagis encara amb l'aigua més al coll.
I d'alguna manera, m'agradaria recuperar o m'agradaria saber si existeixen els Venture Capital, els fons de capital risc,
que només inverteixen en coses que van a canviar el món.
Perquè a veure, n'Andreessen Horowitz, i et somple molt la boca de coses que van a canviar el món, inverteixen a la nova merda del fundador de WeWork,
inverteixen en Clubhouse, inverteixen en coses que dius, mare meva, col·lega.
El fons de crypto, el fons de NFTs, no ho sé. Que aquí fins i tot ells s'han desvirtuat molt en aquest sentit.
I, hòstia, ens està quedant un panorama bonic.
Anem al matí és un moment, perquè estic en parcial desacord, que també és positiu, perquè vol dir que estic en parcial acord.
Anem a tirar una mica d'història. On comença això del Venture Capital?
Això del Venture Capital, tal i com el coneixem...
No em faràs la cunyada d'Isabel la catòlica, no?
No, no tirarem la mànega tan enrere.
Aquesta idea de jo inverteixo en 100 apostes i només que una me'n surti bé ja cobreix per la resta del portfoli,
és possible pel següent. És possible perquè, històricament, les empreses tenien un cost marginal.
Per exemple, si tu fabriques cotxes, què passa? Cada vegada que fabriques un cotxe, un cotxe costa el que costa i, per tant, té els marges que té.
Tu tens uns costos fixos però després tens uns costos variables per cada unitat que poses al mercat.
Fins aquí perfecte. Cap als anys 60 comença a aparèixer una cosa que es diuen uns i zeros, que és software i que resulta que té una particularitat molt concreta.
Té uns costos fixes altíssims, una barbaritat, però un cop saltats aquests costos fixes, els costos marginals de cada una de les unitats que poses en producció és pràcticament negligible.
Llavors, què passa? Que això tens unes economies d'escala increïbles.
I aquí és on ve i té sentit aquest venture capital, perquè és un tipus de negoci que això no s'havia vist mai abans.
Abans fabricàvem tornillos, batidores i motocicletes i ara estem fent uns i zeros. Això és un bitxo diferent.
Entra un nou sector, que és el venture capital, i això es forma tota la costa de Silicon Valley perquè fomenta tota la revolució promoguda pel silici.
Per això, Silicon Valley. Ara no entrarem en els detalls.
Aquí apareix com aquest nou tipus d'inversor, perquè abans on anaves a buscar els diners? Doncs anaves a un altre lloc.
Abans tenies un concepte que era el banquer i al banquer anaves a ell i aquest senyor et finançava, però d'una manera diferent com et finança un venture capital.
Però aquí, com que apareixen aquest nou tipus de negoci, també apareix un nou tipus de finançament per poder finançar aquest tipus de negocis. Fins aquí perfecte.
Llavors, jo crec, i aquí és on vaig com a la disjuntiva aquesta de fer el món millor versus tipus de negoci, jo crec que no és un problema que no s'estigui invertint en negocis que facin el món millor o pitjor.
Jo crec que no hi ha tants negocis invertibles com a venture capital com ens volem fer creure.
Llavors, què és el que passa? Que hem tret molts negocis, molts negocis, que no són invertibles per a un venture capital,
és a dir, que no tenen aquesta causística de grans costos fixes, però utilitat pràcticament zero, és a dir, noves edicions a la línia de producció zero, com per finançar projectes de venture capital.
Llavors, si a cada un èxit d'emprenedors ha sortit un fons, resulta que ara hi ha un munt de fons buscant projectes d'aquesta naturalesa, però projectes d'aquesta naturalesa és que no n'hi ha tants, no n'hi ha tants.
Llavors, el tema de fer el món millor o pitjor, home, pots utilitzar aquesta particularitat de dir costos fixes molt grans,
és a dir, muntar els servidors, els data centers, el que tu vulguis, crear aquest software i després utilitat zero per moviment, per fer tràfic d'armes.
I això no fa el món millor, però és un projecte invertible. I on vaig amb això? Jo crec que és més un problema d'aquí, ens estem quedant, no sense projectes,
però és que, possiblement, d'aquesta naturalesa tampoc n'hi ha tants, perquè al final una de les altres particularitats que tenen aquests és que quan solen escalar tenen efectes de red.
I quan tenen efectes de red, significa que, 1, escalen, per tant, si escalen encara hi ha un benefici més gran, amb més grans es fan i a sobre tenen efectes de red,
és a dir que fan millor el sistema per a cada un dels participants que estan allà a mesura que afegin aquestes noves unitats de capacitat del sistema.
Per tant, és que tenen la particularitat que tendeixen al monopoli, per lo general. No en poden haver-hi tants. Crec que tenim molts diners que els hem vestit d'Aventure Capital per invertir,
m'ho invento, amb cadenes de restaurants. I dius, no, és que una cadena de restaurants no es comporta com un Facebook. Una cadena de restaurants, cada vegada que muntes un,
hi ha uns costos marginals que es tenen que cobrir. No sé, què en pensa vostè?
Home, jo tampoc entenc el del Venture Capital darrere la bici, si és el que volies dir. Si no ho vols, i tu ja ho dic jo, estem bastant públic amb aquest tipus de coses.
No, però hi ha dues coses aquí. Una és, jo crec que hi ha una certa sobresaturació del mercat. Jo crec que el món del Venture Capital i els inversors, en general,
que no estan empentant cap a anar a buscar un ninxol que no existeixi, perquè és que ja pràcticament tot està inventat. I quan et diuen que no, no, mira, perquè ha sortit la intel·ligència artificial.
Bueno, surt la intel·ligència artificial i el dia dos tens 34.500 empreses. Aleshores, el mercat està sobresaturat perquè no pel tipus d'empreses,
sinó perquè ja hi ha massa serveis al voltant de tot això. És a dir, ja hi ha massa inversió, ja hi ha massa asseguradores de startups, ja hi ha massa finançament alternatiu per a startups, ja hi ha acceleradores, incubadores,
e-coworkings, etcètera, etcètera. Ja diguem que ja és un ecosistema que ja ha estat tan madur que ja és molt difícil fer un canvi si no fas una cosa radicalment bèstia o crees un nou sector. M'explico.
Però abans, el punt dos. Una és la sobresaturació del mercat, que crec que ja existeix tot, no vol dir que no pugui sortir una nova empresa que faci disrupció en un sector i s'ho carregui, però és més l'excepció que la regla.
I dos, crec que els Venture Capital s'han deixat comprar pels grans inconvents, perquè així com fa molts anys el Venture Capital deia,
hòstia, et vaig a finançar perquè tu algun dia et carreguis a Silicon Graphics o et carreguis a General Motors o et carreguis als grans inconvents.
Avui el Venture Capital et diu, com? Que vols crear un e-commerce i competir contra Amazon? No, no pots. Ja, no, no.
Mira, pivota, fes una cosa més petiteta, no molt més petiteta perquè si no no t'ho invertirem, però suficientment interessant perquè tinguin un retorn per nosaltres, que en cinc o set anys ens puguis donar un retorn, que puguis fer una sèrie de rondes.
I aquestes, mira, ah, i són partners d'Amazon Web Services Tech i tens 5.000 dòlars en crèdits, saps?
O sigui, els grans inconvents han comprat el Venture Capital, la majoria d'ells, i aleshores ja li estan dient que protegeixi una miqueta d'estatues quo.
No, no, mira, nosaltres, si et posarem dos milions a la teva ronda, però si vols et farem unes intros a Amazon, farem unes intros a Facebook perquè coneixem molta gent allà i som molt bona gent i segur que et volen ajudar.
Tenim un programa per a Startups, val? Algú dia en parlarem dels programes per a Startups a les corporate.
Què vull dir amb això? Que no només t'estan desincentivant, sinó que t'estan canviant, t'estan dient mira cap a aquest altre cantó, que això és massa bo.
Hi ha dos, o sigui, per carregar-se un inconvent, val? Sempre hi ha la teoria, el que diu que és que primer ha de passar per una època d'unbundling, no?, de desmuntar-lo, de treure-li totes les peces.
Si tu pots carregar l'office, val? Monta un equivalent a Excel, un equivalent a PowerPoint, un equivalent a Access, un equivalent a Word, un equivalent a totes les altres coses, val?
Empreses separades, val? Si és el moment aquest que apareix un AirTable, que apareix un Notion, que apareixen totes aquestes coses.
I després, si aquest mercat molt segmentat de coses arriba a ser suficientment madur, el que acaba guanyant és un que diu, val?
Ara jo t'ofereixo tots aquests, all in one, i apareix el nou Microsoft Office, perquè ens entenguem, no?
Vull dir, el dia que aparegui un AirTable, que al final hagi creat també l'editor de Docs o AirTable Compranotion, i fa un editor de slides, i no sé què,
i de cop i volta tens una suite com de l'Office, molt ben parida, pensada pels temps que corren, amb les tecnologies d'avui en dia,
amb els, hi ha intel·ligència artificial First, Mobile First, etcètera, etcètera, que Office no s'hi hagi pogut adaptar, val?
Això no passarà mai, perquè Excel no morirà mai, però el que volia dir que és l'única manera de carregar-se un inconvent.
I sembla ser que els Venture Capital d'avui en dia no només no ho volen, sinó que els estan protegint, i jo això ho trobo molt perillós.
M'agradaria saber quin és el Venture Capital, qui inverteix per desbancar Meta, Google, Amazon, saps?
Twitter ja no està en aquesta equació, però en les grans tecnològiques, dels quals són tan amics, no sé si existeix algun Venture Capital així.
Crec que era un directiu de Netscape, hòstia, és que ara podria estar patinant, eh?
Però que va dir aquella mítica frase que després l'ha utilitzat tothom, que només hi ha dues maneres de fer diners a internet,
i una és bundling i l'altra és un bundling, no?
Ve d'aquí, ve d'aquí, lo meu, sí. Ah, exacte, ja com aquests cicles, on tot tendeix a agregar-se, i després quina és la solució?
Anar-ho pelant una a una, fins que ve una altra i ho junta tot.
I ara, per exemple, hi ha una d'aquestes que fa molta gràcia, que aquí potser no ho hem vist tant, però és de l'Alcable, la televisió per cable.
Als Estats Units, abans hi havia el mitic cable, perquè al final el cable té sentit a nivell d'unit econòmic.
Això, mira, posaré a les notes de l'episodi un article que ho linka, explica exactament com funciona, però la idea és molt senzilla.
És que el cable en si, quan dic al cable vull dir al cable americà, és a dir, la televisió per cable on tu tens un munt de canals,
aquí no ha arribat això, però imaginem que ve un senyor i diu, mira, jo ofereixo una subscripció on hi ha The Zone, Netflix, Amazon Prime, Disney,
National Geographic, totes juntes amb una i costa tant. Aquest tant sempre seria menys que totes elles per separat, perquè té sentit.
És a dir, si jo soc Marc i estic disposat a pagar molt per veure la Fórmula 1 i tu ets Àlex, estàs disposat a pagar molt per una sèrie de Pokémon GO,
si ens juntem, com que jo no tinc interès en Pokémon però tu tampoc tens interès en la Fórmula 1, d'alguna manera tu només podries pagar molt per un però pagaries zero per l'altre.
Però d'altra manera, el fet que ho juntem tot, jo també tinc accés a allò i estic pagant o estic finançant una mica la teva curiositat.
És interessant com funciona. És una mica com el dilema del presoner, que a l'outcom de major benefici és el que concilien tots.
Això és més o menys semblant. Ho posarem a les notes d'episodi perquè qui tingui curiositat és interessant.
I no sé per què t'estava dient això. Ah, sí, parlo de bundling i en bundling. Que amb el tema del cable està passant.
Als Estats Units històricament sempre havia estat així. Ara ha aparegut el mític.
Ara tens 30.000 subscripcions i estàs morint perquè estàs pagant 100 euros cada vegada amb mil subscripcions diferents.
I ara resulta que et ve Movistar i et diu que si em pagues a mi només, jo et puc incluir Netflix, et puc incluir The Zone i no sé què.
I al final veus com una altra vegada es torna a unificar a un gran proveïdor.
Però o perquè m'ha semblat interessant aquest tema i això t'ho tanco amb el mateix que em comentaves al principi.
Aquests temes, a mi una cosa que m'agrada sempre és... A veure, és molt fàcil dir-ho en retrospectiva,
però és interessant mirar si estem fent alguna animalada. O posar com si ho estigués mirant la teva àvia o la teva mare.
Una persona com absolutament outsider del sector i a veure què està passant aquí.
No sé si tu lleixes molta ciència ficció, però hi ha un llibre que a mi m'agrada molt, Neal Stephenson, que es diu Snow Crash,
que és una mica el precursor d'aquesta idea del metaverse. Tot aquest rotllo del metaverse surt d'aquest llibre.
És a dir, ell ho descriu, em sap que és dels 80 llibres. És divertidíssim.
No faré spoiler de res, però us explicaré una mica al principi.
Al principi apareix un noi que està repartint una pizza i apareix com una espècie d'organització darrere del senyor que reparteix la pizza,
que és extremadament... Doncs el que tu deies quan has explicat com aquest vídeo, que jo no l'he vist per cert,
però m'ho buscaré, d'un tio de gorilles o de Gettyroll que sigui fent una entrega,
és que m'estaves pintant les primeres paraules de Snow Crash i pensava, tio, si aquest home m'està literalment
explicant una novel·la de ciència ficció dels 80. Llavors ja veus que o la societat està en molt malament,
que és una hipòtesi bastant creïble, i més a un il·líster, Herliadot, Terminal, com jo,
o realment hem portat tot un escenari distòpic que no té cap puto sentit.
Llavors jo vull pensar que és el segon i que estem a temps de corregir i la societat encara està sana,
però no sé tu com ho veus.
Jo veig que d'una manera molt cínica, ja saps com soc, tot és una merda i després et mors,
és l'equivalent d'això en el món de les startups, és cada cop més descisat, amb els anys que passen,
perquè acabes veient que la majoria de startups són tractades com un instrument financer dels fons de ventures càpidals.
I que parles amb molts d'ells, jo parlo amb molts d'ells, jo saps, als entrevistos, saps?
Vull dir, no sé, he intentat tenir relacions comercials i veus que no et saben aportar res més enllà de
si no invertim en grans equips que vulguin fer impacte en el sector, no sé què, molta consciència, no sé quan.
Dius, val, factor diferencial, absolutament ningú em sap respondre la resposta del factor diferencial.
Com a molt vas a parlar amb un que et diu, no, sí, però nosaltres tenim molta experiència amb Bit.
Sí, perquè clar, un dels fundadors va vendre aquesta empresa de tiqueting a no sé qui,
i clar, tenen molta experiència en els projectes que són de tiqueting i dius,
o sigui, un projecte de tiqueting canviarà el planeta, o sigui, el millorarà, millorarà la societat,
un projecte de tiqueting no crec, saps?
Dit això, no ho sé, o sigui, ara estem veient que hi ha una gran correcció dins del mercat, no?
Si venim de tota aquesta temporada de els eres, no, que en català em segueixen eros, no?
Els eros, els certos i els acomiadaments massius, la reducció de plantilla, estem veient,
nosaltres ho estem veient, eh, amb els clients que estan xapant l'empresa,
o les grans corporacions que també ens estan tancant departaments encès,
estan cancel·lant els pressupostos d'aquest any per l'altre, les estan reduint,
projectes que es pausen, projectes que es dilaten el temps o que es posposen,
i el que et ve a dir una miqueta això és, ostres, venen temps complicats,
aleshores hi ha una correcció de startups, estan palmant una miqueta com mosques,
que tots aquests unicorns, per exemple, vam veure el de Hopin, que era l'empresa aquesta
que durant la pandèmia feia els deveniments virtuals,
i va ser l'empresa que va passar a ser unicorn més ràpid de la història,
doncs ara s'ha venut per 50 milions perquè, clar, avui en dia qui fa els deveniments virtuals,
a qui li importen, no? I ja venim comentant Clubhouse, que no sabem ni on està,
que potser ara són 6 o 7 persones.
Però el que vull dir amb tot això és que, clar, això crea un efecte onada, no?
Aleshores, el que parlem sempre de quines són les derivades de tot aquest tema,
les derivades que les startups comenci a palmar, que les valoracions baixin,
vol dir que els fons de venture capital no tindran els retons esperats.
Si no tenen els retons esperats, han de malvendre les empreses que tenen
per intentar arreplegar el que puguin de pasta per tornar un mínim,
o almenys tornar a la pasta que se li va invertir als inversors i que no en palminen,
i amb sort, tornaran a durar d'aquí uns anys com facin altres fons.
Veurem molts menys fons creats, menys fons petits, jo crec que veurem només fons
de mitjà o mitjà gran, dels que els ha anat bé,
podran fer el següent font a fons una miqueta més gran,
però desapareixen molts fons de segona i tercera categoria.
Aleshores, això farà que, de nou, tinguem menys inversió per a startups
i potser s'ha de tornar a ser una miqueta més selectiu.
Això és l'escenari que no et dic que a mi m'agradaria.
Crec que és el que convé més al mercat.
No m'agrada perquè, d'alguna manera, hi ha menys creació d'ocupació per a la gent.
La única cosa per la qual aquesta sobrefluència de pasta ha anat bé
ha estat per donar-li feina a la gent.
Encara que fos feina temporal, segurament les startups han donat
moltes més oportunitats que el món corporatiu,
amb gent que no té titulacions acadèmiques,
que té altres coses que no els permeten entrar en un entorn,
potser no li voldria dir qualificat,
però més formal, diguem-li, com una gran corporació.
I d'allà, gràcies a haver passat per aquí, per a una startup,
sí que han pogut accedir a un mercat laboral amb millors condicions
que si no haguessin agafat aquest camí.
Però jo crec que això s'acaba.
Tornarà. Alguns diuen que el 2024 ja començarà.
Tornaran les sortides a bolsa.
Ara hi haurà moltes adquisicions per adquisicions a la baixa.
Millorarà una miqueta les condicions de mercat.
I el 2024 tornarem a veure creixement.
No en tinc ni idea. Jo no en tinc ni idea de macroeconomia.
Ja ho saps.
Però sí que el que m'agradaria és que el món del venture capital
hagués après una lliçó, i em sembla que no ho faran,
perquè és gent molt corpacista, que invertint en models així tan especuladors
i tan corpacistes no arribarem mai a tenir una innovació com cal.
Sé que generalment s'acaba quan l'Alex s'entra a càtedra,
però potser em volia guardar un moment per dir que has sortit a la premsa de grans.
Ah, el de la vanguardia.
Et va veure el meu pare. M'ho va dir ell.
Ah, va bé. Diuen que no ets un emprenedor.
Em va tutejar i em va dir que no ets ningú fins que no ens veus a la vanguardia.
Dic, bueno, doncs ara ja soc algú, sí, ara ja estic content.
Sí, com que farem deu anys amb la presa, ens volien fer un article.
Tenim bona relació, per sort tenim bona relació,
amb tots i totes i les periodistes dels fons.
I bueno, d'alguna manera va bé, gràcies a la blanca de la vanguardia,
perquè està donant visibilitat a una empresa que se surt del món del venture capital,
se surt de la inversió, se surt de l'ABC de l'empenedoria,
que una miqueta som, com que ho dic, el vaixellet pirata,
no pirata perquè fem coses pirates,
no perquè anem a la nostra i no seguim les rutes comercials de tothom.
I bueno, no som un gran player, però sí que és veritat que nosaltres
som la típica empresa que va bé per lligar-ho amb l'episodi,
que nosaltres vam dir que volem crear una empresa que estigui aquí de 50 anys.
O sigui, volem crear una empresa en què ens puguem retirar i amb una startup.
Pots retirar-te de la mateixa manera que si jugues a la loteria, més o menys,
si a algú li sortirà bé, però generalment no surt bé.
Per tant, pensar que hi crees una empresa per retirar-te
en el món del venture capital és ser molt il·lus.
La millor manera és anar més lent, no aixecar capital,
no et faràs multimilionari, però pots viure molt bé.
Pots estar aquí d'aquí 50 anys.
És a dir, Getir i gorilles no existiran d'aquí 5 o 10 anys.
Nosaltres sí.