Ayo! Ayo! La nova mobilitat! La nova mobilitat!
Amb el suport del Fuig d'Enginyeria d'Enginyers Industrials de Catalunya.
Benvinguts a la nova mobilitat. Avui, capítol 24, avui tenim dos convidats, Martí, lluïtat.
Sí, tu. Sí, avui volem seguir parlant del tema intel·ligència artificial i, bueno, tenim dues persones
que des del meu punt de vista són molt intel·ligents i tenen ells mateixos molta experiència, diguem-ne,
al camp informàtic, sobretot, diríem. I, més enllà d'això, és que jo per mi són un referent a nivell de podcasting.
Sí. Som un podcast que parlem amb un altre podcast, un podcast que esperem que sigui un podcast amic.
Hola, Marc, hola Àlex, com anem?
Bona nit, què tal? Què tal, senyors, bona nit.
En Marc i l'Àlex tenen un podcast que es diu Foc a terra, que parla de tecnologia. Ens en feu cinc cèntims?
Vinga, Marc. De què va?
Sí, bueno, Àlex, o sigui, potser aquesta és per tu, perquè és l'única que no requereix preparació.
És el que ha de ser la resposta, no? I, doncs, així, tots els episodis, bàsicament.
Foc a terra és un pot.
Han format talk shows, han format disters, el nostre concepte és el de tenir converses...
A mi m'agrada dir-li desinformació d'actualitat, en què el Marc i jo tractem un tema durant mitja horeta, més o menys,
i l'oient és com si hi hagués una mosca a l'habitació, que està escoltant la nostra conversa de bar.
Més o menys informada sobre tecnologies de tecnologia i exclusivament en català.
La mosca no se'ls posa al nas, no?
La mosca collonera soc jo, la del podcast, però el Marc de vegades m'intenta robar el protagonisme aquest del...
del grumpy old man, del senyor gran queixar dels núvols, com deien els Simpson.
Tu penses que l'Àlex és un tio... o sigui, tots els reviews dolents que tenim al podcast són per opinions polèmiques d'aquest home.
No tenim un!
És el Marc Collado, no? El que fa els teus comentaris.
Empreses de l'evex, gent de Deloitte...
Tota aquesta gent, o sigui, ja directament queda exclosa de la població que sigui potencialment uienta de foc a terra.
O patrocinador.
Però jo crec que això és un valor molt bo del vostre podcast, que és polèmic, que la gent se l'escolti també per passar-s'ho bé una miqueta.
Són temes, diguem-n'hi, d'actualitat, el que feu,
i tot i així, i doneu un toc de punyent, d'ironia, de sarcasme... realment a mi m'agrada.
És curiós, perquè avui ho parlàvem amb el Marc, per fer un cafè,
i al principi ell va dir que no farem mai temes d'actualitat, vull que sigui un podcast que es pugui escoltar qualsevol moment,
o sigui, d'aquí 50 anys, que sigui vigent, no? Bueno, d'aquí 10, però que no estigui lligat a l'actualitat.
I ens hem acabat tirant a l'actualitat perquè estan passant tantes coses i tan espectaculars que seria una tonteria no fer-ho.
Tots els esdeveniments que estan a meni, per tant, sí, intentem també portar, com diem nosaltres, tal com raja,
i d'una altra manera, a dir que li fotem canya, sense filtrar.
Doncs recomanem als nostres audients que us escoltin, foc a terra, us podem trobar a totes les plataformes.
Apple Podcasts, Spotify, no sé, deu estar pertot arreu o què? Jo us segueixo per Spotify.
Tots arreu.
Sí, però Apple Podcasts, justament fa poquet, us van posar a la portada.
Vull dir que esteu, realment, jo us ho dic en sèrio, sou un referent, el tireu cada setmana, si no m'equivoco, no?
I, vull dir, aquesta continuïtat ja porteu gairebé dos anys, si no m'equivoco.
És que amb el temps, i això m'ho ha ensenyat l'Àlex a mi, eh?
Aprends que la continuïtat, o sigui, no sé com es diu en castellà, però és allò de Trump's equality, saps?
Millores amb la continuïtat, fins i tot és millor que no pas la qualitat, no?
Bueno, mira, et diré més que això, jo crec. Encara que fotis una autèntica merda cada dilluns,
mentre ho treguis cada dilluns val més la pena que no que facis un dillunsí, un dillunsó...
És com el diari, no, al final? L'avantguàrdia, igual, és una autèntica patata.
Però tu saps que cada dia s'ha imprestallat.
Cada dia vas al quiosc i allà te la trobes i m'interrompudament.
De fet, el que diu el Marc és veritat, vull dir jo...
De vegades m'ha passat, no? A mi m'han entrevistat força en podcasts de tecnologia,
perquè dirigeixo una agència de desenvolupament, i a vegades he estat en algun podcast que dic...
dic, hòstia, quina autèntica merda, eh? Perdó, perquè, o sigui, se sent malament.
Veus que, encara que facin vídeo, s'estan gravant en un garatge, saps?
Vull dir, gens cuidant el que tenen darrere, o no un garatge, una habitació qualsevol,
però li veus que si la roba és tesa i li veus el criu que entra i surt,
i dius, tio, que estàs fent vídeo, no? Cuida una miqueta més el fons.
I mires i aquest cabron porta cinc anys o set anys amb el seu podcast,
ha tingut gent superfamosa, però, clar, com que devia començar molt aviat
i va anar fent, va anar fent, doncs va tenir l'avantatge de ser dels primers
i han acabat amassant les audiències no superrellabans, però déu-n'hi-do,
i estan ben posicionats.
Mm. No, jo crec que això... O sigui, la continuïtat és un valor afegit, com dèieu,
ehm... Però, Marc, no feu una merda, vull dir, feu una cosa de qualitat, no?
I jo crec que sí que... O sigui, la continuïtat encara hi dona més valor, jo diria, eh?
No, no, cuidado, cuidado, cuidado. O sigui, que no som el interpret,
o sigui, en cap moment he dit que el que publiguem no sigui de qualitat.
Però vull dir que si tinguessis que tenir, com aquest trade-off, de dir
Ei, què prefereixes, treure una patatona cada dilluns o treure un contingut de qualitat
allò increïble de Pasquos a Rams, eh, o sigui, sempre, sempre, sempre tria el primer,
perquè el fet que la gent ja esperi aquell contingut, o sigui, en el dia,
o al dilluns, o al 6 del matí, poca terra, diu, surt igual que el sol,
o sigui, igualet, igualet, igualet.
Encara que estigui ennoblat, el sol està allà darrere.
Ja que dieu que el que l'Ollens espera és una mica d'estructura i de poder seguir,
nosaltres hem de seguir amb l'estructura que té en concretament el nostre podcast,
és el que l'Ollens espera, així que intentarem fer una mica caminar
a través del vostre currículum, Marc, comencem per tu, potser.
Tu ets ingentier industrial a l'Institut Químic de Sarrià,
però et dediques a la informàtica.
A partir de quan vas passar de ser ingentier industrial a ser informàtic?
Fes-nos una mica el camí.
A veure, jo vaig passar d'un cantó a l'altre quasi per equivocació.
Però, bueno, no, sense el casi, jo crec, per equivocació.
De fet, ingentier industrial, i això ho he comentat algun cop a Foc a Terra amb l'Àlex,
però jo volia la vostra feina, en realitat.
Jo em volia dedicar a la indústria de l'automòbil, de fet volia ser mecànic,
i per això vaig fer ingentier industrial.
Amb Martí jo no volia dedicar-nos a l'automòbil, però hem acabat aquí.
No, però fixa't, primer de tot ja els meus pares van ser gent molt intel·ligent, molt persuasiva,
i van dir que no era mecànic, sinó que volia ser el que dirigeix els mecànics.
Hòstia, nen, hi ha un nom per això? En sèrio?
I són aquests, no?
I em van dir que era ingentier industrial.
Jo, nen, vinga, apunta'm, no veig una manera de designatures.
Però, clar, llavors et trobes com a quart de carrera
que fas la primera signatura, que té un nom
que remotament se sembla algú del transport, que es deia, encara me'n recordo,
ingentieria del transport, i jo veia la signatura i vaig entrar,
el primer estava a la classe, primera fila, prenent apunts com un boig,
ja pensant, vinga, va, això és la teva mare,
que has sofert quatre anys de carrera per arribar a l'ingentieria del transport.
Ara sí que la cosa ja va de baixada.
I no, no, era com els fluïts es mouen per les tovaries i aquestes merdes.
O sigui, no era tampoc ingentieria del transport.
No hi havia autobusos, no hi havia res, tio, era un drama.
Però la raó per la qual vaig donar aquest salt va ser perquè jo...
I mira, ja et diré com el contrari d'ara, de jovenet era una mica trapella, anem a dir,
i a mi em va quedar un carro de signatures l'últim any que no pots ni començar a entendre.
L'últim any de carrera, dius o de què?
Sí, o sigui, jo era un fixe del setembre a Barcelona.
Sí, sí, jo els setembres a Barcelona els tocava, nen, que bueno, aquí l'agost ja em coneixia tothom.
I, home, era un clàssic això.
I clar, tenia com diverses opcions sobre la taula, no?, de dir, bueno, pots agafar una feina,
pots anar-te'n a Alemanya a la indústria d'automòbil, que és el que la gent feia, no?
Però vaig pensar, si fas això no acabaràs la carrera, fill, i la teva mare no estarà orgullosa,
perquè no li podrà dir a la veïna que el nen és ingentier, i llavors, ja, tio, tot això no haurà servit de res, saps?
I clar, i què és el que vaig fer?
Però, tio, tenia com un arduïno per casa, a mi m'agradava molt trastejar les coses, tal, no sé quantos,
i, tio, i a partir d'aquí, mira, la vaig començar a remenar, aquí va sortir una cosa que es connectava amb una porta,
d'aquí vaig veure, hòstia, com mola això dels mòbils, tal, i la vaig connectar amb el mòbil,
i la següent cosa que sabies és que tenia un munt de col·legues, tio, que estaven obrint la porta del pàrquing amb el mòbil, no?
I algú em va dir, tio, has de fotre un negoci d'això.
I jo, no, jo no sé fer això, jo sé programar, això ho sap fer l'Àlex, que és el tio dels business, saps?
I res, simplement, bueno, vaig trobar un soci de l'època, el vaig que, oia, em va enganyar a mi, oia, el vaig enganyar a ell,
i a partir d'aquí, bueno, vam muntar la nostra primera empresa, i és un, jo crec que el món aquest, el món digital, és un món que t'atrapa,
perquè hi ha una cultura i un saber fer que costa molt trobar naltros, té coses bones i coses molt dolentes, tal, no?
Jo vull dir, té coses molt dramàtiques.
Això ja era l'empresa iomando Technologies, no?
Sí.
O sigui, just a l'acord de la carrera fundes aquesta empresa i la tires endavant, i és on fas aquest canvi, diguem-n'hi, una miqueta de focus de l'automòbil,
bueno, no, les portes del gratge de l'automòbil, el canvi a la fi, eh? Vull dir, també és un servei, però la part digital, diguem-n'hi, no?
I aquí ja et quedes directament a la part digital, no? Si no m'equivoco, ja és...
Sí, d'aquí ja, vull dir, ja no se'n va a ocórrer o...
És allò que al final un acaba com... rebulcant-se en allò que sap fer bé, vull dir, inevitablement és difícil, no?
Vull dir, en sorti del cercle a vegades, però jo sempre ho comento, vull dir, jo soc una persona que és absurdament inampleable,
jo ara no podria estar en ple de cap lloc, totes les coses que he fet han sigut començar coses des de zero,
unes han sortit millor, unes han sortit no tan bé i de tot s'aprèn, no? Però vull dir, jo crec que també és un sector que,
a menys que t'hi posicionis des d'un punt de vista molt executiu i molt de negoci que jo mai he fet,
jo soc una persona que funciona bé al principi, després és com que la meva ment potser no dona pertània.
Bueno, hi ha gent per executar projectes, hi ha gent per crear, per fundar, vull dir, també té el seu valor, eh?
Tenir una idea i dir ho tiro endavant, vull dir, jo no he fundat mai res i ho trobo, o sigui, m'agradaria fundar algo,
diguem, estem tirant aquest podcast endavant, va ser la idea d'en Miquel, va dir, què et semblaria fer un podcast?
Dic, hòstia.
No serveix per res, eh? També s'ha de dir que hi ha gent que hi ha idea, hi ha gent que és d'execució, hi ha gent que no serveix per absolutament res,
no serveix per aquest col·lectiu que bàsicament és la majoria.
Les de l'Ibex.
No, però està bé perquè aquesta gent, molts d'aquests, escolten podcasts, per tant, se'ls ha tractat.
Una salutació a la gent de l'Ibex, eh?
Bé, Marc, anem seguint pel teu camí, després de fundar Jo Mando, després vas fundar una altra empresa que es deia Gamestry,
que anava de també... explica-ho, curtament.
Just, t'has deixat una part, jo vaig muntar Ironhack Barcelona, que és aquesta escola de programació.
Un model molt innovador, a mi l'educació és una cosa que sempre m'ha encantat perquè sempre he pensat que l'educació com a tal universitària,
el que et ven i el que realment fa és tenir uns incentius totalment desaliniats.
No et diria que és un frau, però és un frau el que proposa, jo crec, perquè no és real.
T'estava en una il·lusió que és diferent.
És a dir, no estic en compte de la universitat, estic en contra que el que t'intenta vendre no és el que realment et dona.
És aquesta una mica el punt.
I m'agradava molt el model d'Ironhack, que em segueix agradant molt, eh?
En el sentit que realment alineava els incentius entre tu ensenyes i pagues per educar-te
i nosaltres ens encarreguem que aquesta persona sigui empleable.
És a dir, t'estem donant com un recorregut en aquest sentit.
Això va ser previ a Gamestry.
Gamestry també va començar com a model educatiu, que bàsicament el que feia és que movia l'online a tota aquesta gent que,
i creguis que no hi ha mercat per això, es volia convertir com a creadora de contingut i gamer professional.
Després va ser un model que va pivotar cap a altres coses i bueno, són històries per no dormir.
Però ja et dic, eh? Vull dir, és una mica la història de la meva vida.
Però totes aquestes empreses, iomando, Gamestry, Ironhack,
les segueixes mantenint vives o te les vas treure de sobre, te les vas vendre en desabregut?
Clar, és una molt bona pregunta.
O sigui, per exemple, hi ha casos per tot, no?
O sigui, iomando és una companyia que en el seu dia es va vendre,
Ironhack és una companyia que encara segueix, sobre la qual jo no soc accionista i...
Però hi participes activament en l'execució, no?
No, et diria que no. Estic molt en contacte amb l'equip i, per promoció, va amb ells sovint,
però no tinc un rol actiu. Vull dir, són històries, passen i clar,
evidentment la teva atenció és limitada i si vols seguir com fent projectes,
és molt difícil mantenir els que et queden al darrere, no?
Perquè vulguis que no, és que si no, clar, la pilota es va fent gran.
És com el xista de l'Eugenio, vell de la broixa, no? Que cada vegada està més lluny, no?
Doncs és el mateix. Hòstia, quina referència més fosca, eh?
No sé si de guapa ho fa o no, però... Jo no ho sé, l'acudit aquest.
No el conec. Potser el pots fer, no ho sé.
Jo m'estic partint el cul, estic en mute, però és que m'estic partint el cul
amb les històries del Marc. Explica l'acudit, Marc.
Però és que tu ja te'l saps, l'acudit, per això.
No, jo no me'l sé. Mira que sóc molt fan de l'Eugenio i diria que me'l sabia a tots,
però el de la broixa no el recordo ara mateix.
En sèrio? No saps el de la broixa? És brutal, el de la broixa.
És que és molt difícil replicar un xiste de l'Eugenio
i més sent un tio com jo que ni veu ni fuma, no?
Però, a veure, el xiste i...
Per favor, estic parafrasejant l'Eugenio, sisplau.
Crec que mai a la vida he fet alguna cosa que mereixi tant respecte.
Però l'acudit és que una empresa d'infraestructures
fitxa un tio que ha de pintar la carretera
i llavors el cap a tas de la obra va al primer dia,
agafa el reporte i li diu, a veure, tu, quan has pintat?
El primer dia, doncs, tio, pintar, doncs, no sé, 30 quilòmetres, no?
Tio, jo, aquest tio és una bèstia, tio.
Hem fitxat el mesi dels tios que pinta les carreteres
i, bueno, llavors va agafar el segon dia
i després al final li diu al reporte, ara, tio, quan has pintat?
Tio, avui, avui, 15.
Ja, bueno, passa res. Està molt bé encara, està molt bé, està molt bé,
està molt bé 15 quilòmetres.
I entre ells es diu, bueno, estarà cansat d'ahir, no?
Ho dic, joder, ahir se'n va fer 30, bueno, vols dir que no?
Doncs està prou bé.
I dia rere dia li va preguntant i cada dia pinta menys, no?
El segon em pinta 10, segon em pinta 5, segon em pinta 3
i hi ha un dia que pinta 20 metres.
I va oponent i li diu, mira, tio, o sigui, què t'està passant, no?
O sigui, quin problema tens? Has començat molt bé,
eres el nostre millor treballador, però ara de cop has fet 20 metres.
I li diu, hòstia, macho, li diu, és que vam començar molt bé,
li diu, però és que cada dia, tio, el pot està més lluny, tio.
Hòstia puta.
Va molt bé amb la nova mobilitat, aquest acudit, també, no?
De dir...
El tio ja en tenia de mobilitat, eh?
De dir...
No, no, el tio en tenia de tot, era un mestre de la vida.
Però ho sento, ho sento, tio, el que és boníssim
és que la referència va perfecte en l'exemple
de que no pots estar-te dedicant a tots els teus projectes
perquè cada vegada estan més lluny.
O sigui, ho sento, Eugenio, però el Creight me'l toca una mica jo, també.
Sí, d'altra banda, també tens uns...
Em sembla, avui en dia, Elon Musk és l'idol a seguir, no?
I que cada dia té més empreses, no?
Algú li ha d'explicar acudits de l'Eugenio, l'Elon Musk, no?
L'Elon Musk, sí.
Però tenia un PayPal que seria com el iomando Technologies,
que se'l va vendre i a partir d'aquí, doncs,
sí que ha anat acumulant empreses que dius, bueno, però aquest tio, al final,
o sigui, entre un SpaceX, un Tesla, un Neuralink, un Twitter,
quan dorm, m'entens?
Vull dir que ho entenc.
Ja, a veure, però amb l'única diferència que hi ha, o sigui,
que igual tot el que jo he capitalitzat en aquesta vida sobre això
és el pel qual ell va vendre la màquina de Coca-Cola de PayPal, eh?
O sigui, estrença gairebé.
Però bueno, més enllà de Gamestry, d'Ironhack,
ara, actualment, ets el cap de producte de rss.com.
I RSS, la vas fundar tu o ja et gestia, t'hi vas incorporar?
Aquesta és la primera companyia que he agafat
que ja l'he agafat una mica començada, diguem.
Tampoc era molt... Tampoc era l'avi del món tecnològic,
crec que tenia un parell o tres d'anys, però ja l'he agafat arrancada.
I quin és el producte que ofereix RSS des de.com?
Doncs el que fas tu i jo cada setmana.
És a dir, gravar?
No, distribuir podcast, no?
Exacte, exacte, o sigui, és el... On tens tu el podcast, Ayutjat?
El tenim a l'acord. Traïdor.
És que no ens coneixíem.
Fes-nos una oferta, tio.
Com? Una oferta?
Mira, que tens demà, porta el show a cavallar
i no pagaràs mai res a la teva vida.
Aquesta és l'oferta.
Tampoc pagueix res. Parlem després.
Parlem després. I de totes maneres,
o sigui, ja entrem rss.com dedicada a donar serveis a podcasts,
perquè a més a més tu ets un podcaster en sèrie, també.
Tens el que esteu fent a Foc a Terra amb l'Àlex,
però també havies començat Radiolanza, el Safareig, etcètera.
Sí, és que de fet ja em diràs,
hòstia, com és que no vas començar una cosa de nou
i et vas unir un projecte així?
Perquè tenia una cosa molt clara, i és que estava una mica cremat,
des de feia temps, perquè estava fent productes
dels quals jo no n'era usuari.
I això és un tema que és una mica frustrant per mi.
A mi m'agrada molt fer coses de les quals jo soc usuari,
però ja no només per un tema personal,
de dir, ostres, és que m'agrada,
sinó per un tema de respecte cap a l'usuari, també.
És a dir, al final jo, si tinc una cosa
i ets el cap de producte, però realment no l'utilitzes,
hòstia, tio, ets un impostor, saps?
És un tio que, hòstia, que realment...
A veure, això és una opinió, només.
No, no, és que vaig a la riu...
És com si en Martí anés amb un cotxe de combustor interne, no?
Amb bicicleta, o amb bicicleta.
Amb bicicleta.
No, però per mi aquest punt era important, no?
És a dir, és com...
Si una persona que escriu, per exemple,
no està apassionada pel que escriu
i simplement no escriu per publicar paraules,
hòstia, xato, o sigui,
és quan vols que et llegeixi la teva audiència, no?
Jo crec que són coses semblants.
Jo crec que aquí el producte també necessita aquest punt de carinyo, no?
I per això, clar, dius, hòstia, quina cosa més...
pròpia tens tu que no fas podcast, no?
Que el fas cada setmana.
Ets el primer usuari de la plataforma. Ets el tio més...
Molt bé, però amb tot i així, vull dir, aquest...
diguem-li, tant aquesta última feina que estàs fent avui dia
i com tota la carrera professional,
s'ha mogut molt, diguem-ne, en tot el camp de...
diguem-ne, internet, de web, de serveis informàtics en general.
I a més a més, em sembla que és quan us vau conèixer amb l'Àlex,
ara em diràs que no,
que és...
participes en el que és...
ara em sortirà com es diu, el Grindr.
El Grindr.
El Grindr és un app per follar...
No? No, el Startup Grind, vols dir.
Sempre que ha sortit, no?
Vols dir?
No ho he estilitzat mai, això, ni el Tinder ni el Grindr,
però com es diu, ara?
El Grindr, el Grindr, el Grindr ja...
No, el Startup Grind.
No, no, no, no, no, aquest no ho he dit jo, Martí,
aquest no s'edita.
Ara se queda, no diria per què se queda.
El Startup Grind de Mataró o del Maresme,
no? Em sembla que he llegit.
No, el Marc i jo ens vam conèixer
que en els temps d'Ironhack, no sé si...
iomando, tu i jo no havíem conegut, Marc,
però vam començar a col·laborar, em sembla,
perquè jo vaig obrir el capítol de Startup Grind
a Barcelona, o sigui, és una comunitat d'emprenedors internacional
que obre, diguem, com una representació local
a tota la ciutat on estan, hi ha més de 700 a l'altre endavant del món.
I jo vaig agafar el de Barcelona el 2014,
i buscant local, i buscant col·laboracions,
i partnerships, i històries,
doncs vam contactar a Ironhack.
Què de fet, no, m'equivoco.
Startup Grind va venir després, Marc,
tu i jo ens vam conèixer perquè jo em vau contactar
per donar xerrades al primer campus d'Ironhack.
I vam venir a xerrar sobre Ruby on Rails,
perquè és el llenguatge de programació que tocàvem
amb la meva empresa, i vam fer...
Jo crec que vaig fer la primera xerrada
d'Ironhack a Barcelona.
I el nostre CTO va donar classes, també,
si no em recordo malament.
I d'allà, una col·laboració amb Startup Grind.
I Startup Grind és, diguem-n'hi,
un esdeveniment que es fa regularment
i que és una plataforma de visibilitat per les startups,
per les empreses que estan sorgint ara mateix,
i sobretot focalitzat en els temes tecnològics.
Sí, és una miqueta d'alcohòlics anònims per les startups.
És a dir, gent que va compartir les seves penes
amb una sala, amb altra gent, generalment és tot homes, malauradament.
No, això és conya.
Dins el nostre sector és veritat que és molt dominant
l'home blanc, bàsicament.
Però la nostra comunitat és bastant variada.
I, de fet, pràcticament arribem al 40% de distribució.
El que fem és bàsicament deslocalitzar a Silicon Valley,
fer creure la gent, i hi ha històries i feïns
que pots iniciar empreses i tenir empreses d'èxit
i compartir fracassos també, per què no?
I passar-ho bé i fer amistats,
perquè el viatge d'emprenedor és molt solitari, molt fotut.
A través d'un esdeveniment mensual,
com un Meetup, en què es fa una miqueta de networking,
hi ha una conversa, una entrevista generalment,
amb un parell, amb emprenedors, emprenedores i inversors de referència.
Molt bé, jo ho trobo que està molt bé.
Si dius alquíl·lics anònims, jo ho diria al revés.
Això, networking, potenciació de visibilitat
de les empreses que estan sortint.
Perquè després suposo que un aprèn un altre.
És més un tio que té experiència amb una cosa,
que va allà a parlar i els altres van allà a aprendre del que explica.
No és un pitch de startup, és una mica...
No, és una mentoria en massa, m'agrada dir-l'hi.
Jo entrevisto perquè he de ser el fundador del Grup Anuntis,
el fundador d'Infojobs, els d'E-Dreams, els de Typeform,
no sé, empreses que tu vulguis, més aviat tecnològiques,
però no té per què ser-ho.
I que durant 45 minuts o una hora, que dura la conversa,
doncs els trec tota la informació que hi puc de coses que són rellevants,
que crec que de la gràcia que té l'esdeveniment és que jo soc fundador,
no és una entrevista de periodista a persona tecnològica,
sinó que és de fundador a fundador, de CEO a CEO, d'emprenedor a emprenedor,
inclús d'inversor, perquè jo també inverteixo, no?
Doncs d'inversor a inversor, una entrevista d'inversors.
Per tant, són preguntes que jo intento que siguin molt útils per mi,
perquè si són útils per mi, que ja he arribat a una certa etapa
de la meva trajectòria professional, la gent que està a l'audiència,
generalment, és estar dos o tres capítols per enrere del meu.
Per tant, li serà útil, no? I crec que per això té bastant d'àudio.
Jo hi havia anat bastant quan estava a Vellèria,
i la veritat la Vellèria emmolava bastant.
Ah, o sigui, coneixies d'allà, hòstia, molt bé.
Sí, sí, sí.
Però potser que rebobinem, no?
Àlex, tu ets enginyer informàtic?
Sí, correcte.
UPC o...?
No, Pompeu. De fet, a la meva segona feina a Barcelona,
la persona que em va fitxar, l'Oriol, sempre recordària,
diu, aquí només fitxem o PCs, però amb tu farem una excepció,
perquè tens un joc molt maco.
Perquè has fet Erasmus, explica'm què vas fer d'Erasmus.
I veia que tenia projectes, side projects,
que havia començat a programar molt jove.
Jo vaig entrar a la carrera a saber on programar, ja.
És una miqueta rara a vis, en aquest sentit.
I tot. L'Erasmus, de fet, no ens vam trobar, Àlex,
però va venir de poc, perquè el vas fer a Múnich.
I sí, jo vaig arribar al març del 2008, fins a l'agost,
i després em vaig quedar un parell d'anys més per allà.
Vull dir que jo vaig allargar, vaig estar a la Universitat Tècnica de Múnich,
vaig escriure una projecta final de carrera,
i vaig anar als meus dos anyets a Alemanya.
De fet, a la facultat de informàtica hi ha un tobogán preciós.
Ei, Agarking.
Tu devies estar allà, que...
Jo estava a la facultat del costat, enginyer mecànica.
Però anàvem tots a tirar-nos per al tobogán, que feia...
Era la hipèrbola, no sé, em sembla, o una paràvola, perdó.
Una paraula.
Hòstia, no hi vaig caure, però tu pots creure que no m'hi vaig tirar mai?
Crec que tothom, quan fan... Per donar context a l'audiència,
és des del tercer pis de la facultat...
No sé si és la facultat de informàtica o quina facultat és...
De facultat informàtica o de facultat és...
Això mateix.
Hi havia un tobogán, podies tirar des del tercer pis fins a la planta terra.
I, clar, què passa?
Que quan fan les jornades introductòries aquesta de visites
dels nous estudiants, els Erasmus, la primera setmana,
tothom va com loco a tirar-se'n perquè és la gràcia.
Jo vaig veure que hi havia molta cua i vaig dir,
ja ho faré la setmana que ve, i no vaig trepitjar gaire la facultat.
Perquè, bé, mandra, vull dir, collons,
havies de menjar el puto tren de 40 minuts per anar a Garging,
que és la ciutat on hi ha les fores de Múnic,
i em feia molta mandra i jo vaig aprendre com treballar en remot.
Ja va ser pioner en aquestes coses.
És el seu catalitzador, el tren de merda aquell.
Si no em coincidi, tu quins mesos vas estar, per tant?
Jo vaig arribar el 2005 i fins al 2009,
l'abril del 2009.
Hòstia, una setmana, una setmana.
Bueno, un any. Un any.
Jo vivia el 2008, encara vivia a l'Studentenstadt,
a la ciutat estudiantil de... Segur que em coincidi algun
estústacol, perquè ara te'n riuràs, però aquesta gerra
de la que estic jovent... Em sona, em sona.
Quin any és, el 2009? 2008. No ho sé,
però les vaig robar totes.
No ho sé, jo vaig ser un
càrrec de la ciutat de Montenegro,
i vaig anar a veure el Barça, el Bobolowsky,
un bar de russos, segur que van coincidir,
perquè va ser el primer any de Guardiola, vull dir.
Potser van coincidir.
El Bobolowsky no sé si encara existeix.
No, ja no. El van xapar.
Sí, el van xapar.
No sé si encara hi ha memòries... I tant.
Àlex, ets fundador d'una agència de màrqueting digital,
Inbound Cycle, això és un company de HubSpot?
No, això és una paranoia, una al·lucinació
de xat GPT, jo no soc fundador d'Inbound Cycle,
jo soc fundador a MarsBased, una agència de desenvolupament.
És que ara hem d'explicar-lo a la nostra audiència.
Com que volíem parlar
d'intel·ligència artificial, hem dit, bueno, mira,
qui està de moda d'intel·ligència artificial?
Preguntem als d'OpenAI, xat GPT,
a veure si coneixes el Marc i l'Àlex.
Marc, em sap greu, a tu no et coneixien,
a mi tampoc,
però l'Àlex, que ara parlarem,
té més relevància, diguem-ne, també a Silicon Valley,
doncs sí que el coneixia, però el coneixien...
Ah, sí! Reolichis.
Un espanyol que passava per aquí
va fundar una empresa que es deia Inbound Cycle.
No, l'empresa que va fundar l'Àlex
es deia MarsBased. Correcte.
I segueix sent la teva empresa des de llavors.
Però deixeu de fer el ridícul.
Espera, que heu parlat els dos de vegades
i no entens cap de les dues preguntes.
Jo dic que he entrat a l'inqueting per deixar de fer el ridícul
i només un comentari i amb el Martí pots seguir amb les preguntes.
Tinc moltes coses, espero que no et liï massa,
però per fer una mica el resum, perquè si no...
La gent, diguem... No sé com es diu en català, correcte,
s'abruma molt quan veuen...
Igual que el Marc, a mi m'agrada molt iniciar projectes
i després liar a altra gent perquè els faci.
Però és veritat que hi ha un
en què estic involucrat 100%, que és la meva agència de desenvolupament,
que es diu Marsbased, tenim un equip de 20 persones sense oficina,
treballem per grans marques, i d'això des del 2014
la vaig fundar amb els meus dos millors amics d'Alcole
i aquesta és la que m'ocupa el 100%.
I el que busco és que tots els altres projectes
on estic involucrat, digue-li Startupgrind,
Startup de gest, o Foc a Terra, si tu vols,
o les inversions que faig com a Business Angel, busco que complementin
d'alguna manera o que tinguin alguna relació
amb Marsbased. Si els veig algun tipus de...
és una paraula que està molt prostituïda,
sinergia, si es poden alimentar l'un de l'altre,
ho veig bé. A algunes trigues molt més temps,
a algunes el retorn és molt més immediat, i si no, no m'involucro.
Però el 100% del meu temps està dedicat a Marsbased.
Molt bé. I Miquel, si no et sap greu, segueixo.
Després de fundar Marsbased,
dius, molt guai, està molt bé tot,
però me'n vaig a veure on realment hi ha la terra d'aquestes idees,
i sobretot de la digitalització,
a estil i com val.
Sí, més o menys. Jo vaig fer 7 anys de consultoria tradicional,
de l'OITE i gent amb traje i corbata,
que generalment fa les coses molt malament, però guanya molts diners,
i com que me'n vaig cansar,
com ja portàvem, com gairebé un any treballant
en crear la gent, i que no hi ha res que no sigui
per a la gent,
ja portàvem com gairebé un any treballant en crear l'agència
amb els meus socis, però clar, per temes de no competència,
per temes de contracte, no ho podíem fer, o almenys no ho podíem fer a públic,
jo vaig decidir deixar la feina.
Sempre he estat una mica més el cabre loca dels tres,
i vaig deixar la feina i vaig dir que me'n vaig 3 mesos a San Francisco,
perquè em flipava la idea de poder treballar
per les aplicacions que jo estava fent servir.
Vaig fer molt buffer, pocket, històries aquestes, Twitter mateix,
era l'exclusió de les xarxes socials,
i vaig dir que m'agradaria poder treballar per aquestes marques,
com que no sabia si realment funcionaria el tema de l'agència o no,
vaig dir que a ver si puc trobar feina allà.
Vaig aprendre ràpid que no es pot trobar feina allà de manera legal,
vaig fer de freelance per poder-me pagar
els tres mesos que estava allà, perquè és fotudament car,
però és veritat que poc temps vaig trobar el primer client
per la nostra empresa, i des d'allà
ha estat client, rera client des del març de 2014,
que va ser quan vam formalitzar la creació de l'empresa.
Però si van ser tres mesos, no et diria que em van canviar la vida,
seria molt típic i tòpic, però...
però home, marquant un abans i un després, jo crec que sense aquell viatge,
no sé si hauria tingut el mateix tipus d'empresa,
o clar, no m'hauria involucrat en Startupgrind,
potser no m'hauria interessat per la inversió,
no hauria vist certes coses de mercat, tendències,
i des de l'Ensa hi vaig cada any. Si jo cada any
vaig com el meu viatge a peregrinació a la Meca,
hi vaig fer un meset allà, més o dos,
depenent del que pugui, a Silicon Valley.
Molt bé. I llavors,
intentes reproduir el model de negoci que hi ha a Silicon Valley
des de MarsBased?
O com ho gestiones, això?
Algunes coses sí. És a dir, d'allà
vam aprendre molt de què és la cultura d'empresa,
que és un tema que aquí el 2014 ningú sabia
què era cultura d'empresa. Per la gent que no sap,
potser de fora de la bombolla tecnològica,
una miqueta de cultura d'empresa el que defineix com fas,
com has d'actuar, com has de pensar en qualsevol situació
de l'empresa. Els valors,
sempre ho explico des del Barça, més que un club,
és un gran exemple de cultura d'empresa. Després,
ha passat gent terrible que no ha fet...
Que ha aixafat una miqueta aquests valors, no?
Però realment és una bona manera de poder explicar com és.
La nostra cultura d'empresa m'ama molt de Silicon Valley,
té el tema del treball en remot. Vam ser pioners,
no en treball en remot, perquè hi havia empreses que l'oferien,
però sí en no tenir oficina, mai hem tingut oficina nosaltres,
tothom ha treballat de manera deslocaditzada des de casa.
Vam ser pioners en el tema de treballar de manera asíncrona,
és a dir, sense reunions, sense xat, etc.
Ens hem emportat clients,
treballem en una tecnologia que està molt més extesa allà que aquí,
potser, i altres maneres de treballar.
Vam ser les primeres agències que vam cobrar per hores,
perquè aquí, malauradament, en aquest país,
en aquesta península, com li voleu dir, sempre ha estat el tema
dels projectes tecnològics, han de ser...
Has de dir quant de temps et portarà a fer-lo i quant costarà el client,
el llave mano, famós. I nosaltres vam ser els primers que vam dir
que treballem per hores, si ens vols contractar, som gent
superespecialitzada, i aquestes són les nostres normes,
ens va costar arribar aquí, ens va costar. Però amb el temps
hi hem arribat, vam anar al esdeveniment de Startupgrind,
per exemple, va ser el primer de pagament,
no sé si el primer en anglès, o sigui, el primer mainstream
en anglès a Barcelona, i de pagament, no sé, hem canviat força coses,
jo crec que hem contribuït a canviar una miqueta el model,
a fer-lo modestament una miqueta millor.
Mola. I dius que vas cada any a Sant Francisco
a buscar nous clients o a empapar-te una mica del que està passant allà,
noves tecnologies, què hi vas a fer?
Sí, bueno, en realitat vaig a fotre'm fins al cul de burritos i de tacos,
perquè m'agrada molt el menjar mexicà, i...
I ho entenc. Sí, sí, sí, a l'època,
als primers viatges, que era algú insultant, i la gent del Facebook
em posava com, bueno, va, quin és el burrito del dia, no?
Com que cada dia menjava mexicà.
Conyes a part, clar, quan hi has anat...
Els americans els agraden molt les històries,
i la història de veure que aquell penjat que va arribar al 2013,
a finals del 2013, principis del 2014,
amb una manada d'anar darrere,
sense una empresa, amb la idea de vull crear això,
de cop i volta s'involucra més Startup Grind,
però estava fent de freelance i una miqueta
arreplegant el que podia per poder sobreviure a San Francisco
durant tres mesos.
L'any següent va tornar amb sis empleats.
Cinc empleats, perdó.
Després amb set, després amb nou, després amb 13,
després amb 15, aquest any ha tornat amb 20.
Portem més de 170 esdeveniments de Startup Grind a Barcelona.
Hem fet tres conferències de més de mil persones
en ponents internacionals com els fundadors de Shazam,
per exemple, invertit en 30 empreses tecnològiques.
Els americans els imola que cada any,
el meu volum d'influència va creixent més.
És com una història...
Aquestes històries de superació els agraden molt.
Sí que trec clients, més o menys cada any que vaig allà,
acabo traient un client nou, però és molt relacional el que faig.
El que faig és reunir-me amb gent,
fer que fes amb gent, esmorzar, dinar, sopar,
emborratxar-me, anar a parlar esdeveniments i tal.
És una venda molt consumptiva, molt relacional.
Molt de...
Quedem anys rere any i al cap de quatre o cinc anys acabem contractant.
Perquè ja dieu, hòstia, aquest tio és un pesat.
També és...
Abans parlàvem de quins són els punts forts, la constància...
Exacte.
I això és una virtut, no?
Exacte, en el meu cas sí.
Soc un tio bastant pesat amb això.
Com el Marc ja ho ha dit, jo fa nou anys
que fem l'esdeveniment mensual de Startup Grind.
No hem fallat ni un més.
I amb altres coses no soc tan constant, però Déu n'hi do.
Per això m'agrada molt el tema aquest de cada setmana, cada dia,
certes coses... I és una cosa que m'he autoimposat a nivell d'empresa.
Hi vaig estar tot el dia, tot el dia,
amb una sentència baixa, una sentència caòtica i anàrquica
abans de crear l'empresa.
Així no pots arribar gaire lluny.
O corregir això i ho fas a través de la constància
i de construir hàbits i arribes a fer el compounding effect.
No sé com es diu en català l'efecte aquest...
Agregat o...
Compost.
La bola de neu, cada cop és més gran.
Ens estem petant totalment l'horari que teníem per l'episodi,
però hi ha una cosa que m'interessaria,
crec que els audience el poden interessar també,
que és la teva faceta d'inversor.
Has dit que has invertit en 30 empreses,
són sempre en 7 rounds o més endavant,
quin perfil tecnològic, només en el que tu et dediques,
o sempre Catalunya només, el món...
Mejor minuts són a rondes triple F, Friends, Family and Fools, primera ronda,
pre-seat, algun asset, he entrat en alguna més tard,
però és com més pel favor de fer-ho en algun amic,
i per les ganes d'estar allà,
però generalment són empreses més aviat B2Bs,
és a dir, orientades a venda empresa,
de caire tecnològic, en el que jo cregui que puc aportar alguna cosa a nivell de ventes,
perquè com que jo desenvolupo software B2B, jo faig venda B2B,
i els puc aportar també la vessant tecnològica,
doncs m'agrada tenir cert impacte en les empreses en què inverteixo.
Tinc excepcions com tot, eh, vull dir, però bueno, saps?
Al final, menys de 5 contradiccions és dogmatisme.
Jo visc molt tranquil amb aquesta regla.
Val. I potser abans de passar ja al tema,
tens, bueno, he entrat això al LinkedIn,
i tens com no sé quantes, moltíssimes referències.
Alguna altra cosa que agraïs que pot ser rellevant?
Sí, home. Si t'has de presentar als ulls.
Sí, a veure, clar, que de business podríem parlar molt,
i després ja perdré totes les qualificacions que he anat acumulant,
potser, amb totes aquestes preguntes,
amb la meva ignorància sobre els temes de mobilitat.
Toco el baix en un grup de punk rock en català,
vull dir que a part del favor que li fem al català a Foc a Terra,
i compartim aquesta missió amb vosaltres, i per tant, també el meu agraïment,
perquè des de MarsBased i Startup Line no li dono molt de carinyo al català,
i estic buscant la manera de fer-ho, però fem música en català.
Acabem de publicar el segon àlbum, que es diu Les Teves Merdes,
i ens podeu trobar també a Spotify i totes les plataformes, vull dir...
Com el grup, Res.
Res, correcte, sí, no heu dit el nom, es diu Res.
I que es preparin perquè ens n'escoltarem una cançó.
Sí, perfecte.
I acabarem avui amb punk rock.
Molt bé.
Que es preparin els ulls.
Endavant.
Va, molt bé, portem 45 minuts per la introducció,
i crec que seria un moment per passar al tema del dia.
De què volem parlar avui?
Crec que, Marc, tu ho has descrit una mica,
de què anàvem avui quan Mobilitat creu a intel·ligència artificial.
És a dir, què pot aportar la intel·ligència artificial
al món de l'automoció o a la mobilitat en general?
És a dir, estem en un moment, no sé si diuen això o com en diuen això,
un estic de hockey, no?, la curva, no?,
que sembla que estem en un punt d'exponencial intel·ligència artificial.
Ens estem acostant a la singularitat.
Un punt d'inflexió, no?
Un punt d'inflexió.
Estem acostant a la singularitat, a la superintel·ligència artificial.
Potser encara falten alguns breakthroughs per arribar aquí,
i en quant a mobilitat també tenim coses que estan passant
no relacionades amb intel·ligència artificial, com és cotxe elèctric.
Noves tecnologies de bateries, noves distribucions de càrrega,
nous semiconductors que permeten nova elèctrica de potència
i per l'altra banda, conducció autònoma, que és l'altre tema que aquí toquem,
que aquest sí que està molt relacionat amb intel·ligència artificial.
Pregunta-ho, Berta.
Què passa a la intersecció?
Quines coses creieu que poden passar?
Bum.
Qui comença, aquí, a veure? Qui comença?
Em sembla que tu, Marc, venies preparat.
Has dit que tenies una bíblia escrita sobre els temes que havíem preparat avui?
Sí, senyor.
Doncs vinga, llegeix-nos el sermó.
L'he intentat digitalitzar una mica,
però saps per què també?
Perquè venia com amb una mica d'estimetria d'informació,
no sé fins a quin punt vosaltres teniu com més insight
sobre molts dels punts que m'agradaria tocar.
És a dir, perquè jo venia aquí una mica convençut de...
Perquè jo recordo de les primeres converses que vam tenir de...
No, és que a veure com xatgpt funciona en els cotxes, no?
I quina és com la intersecció de dalt, no?
I llavors dius, bueno, dius, molt bé, molt bé.
Quina és el primer pas que tu fas en aquesta recerca, no?
Dius, bueno, anem a preguntar-nos què collons està passant
amb xatgpt i els cotxes, no?
I llavors de cop et trobes que l'única referència
que apareix a la bibliografia és que sembla que el vostre competidor,
Mercedes-Benz,
ha vingut del llat oscuro pel que veig.
És a dir, també has estat als dos mons, no?
No sé si encara tens el cor dividit o no, però estan allà.
Fa poc ho va posar en beta en el seu Infotainment, no?
En el MBUX aquest, no?
Llavors, home, el va posar en no pocs vehicles,
la gent que està obtint amb el canal de beta,
que em sembla que són quasi un milió de vehicles.
I clar, jo vaig entrar una mica a posar el peu en tot aquest món
en aquesta nota de premsa, no?
I jo li deixo una nota de premsa.
I dic, molt bé, què poses en aquesta nota de premsa?
I diu, hòstia, és que aquí no només tindràs comandes de veu,
sinó que també tindràs converses.
A mi ja, els pocs pèls que tinc al braç se'm van posar de punta.
Vaig dir, ui.
O sigui, l'última cosa que jo vull en un planeta
és tenir una conversa amb xatgpt en el cotxe.
O sigui, dels creadors de...
L'Àlex té una agència d'inbound no sé què hòsties.
Ah, sí? Clar.
Sí, et ve a distreure en el cotxe.
És a dir, que bàsicament li pots demanar que et pugi la bantenilla
i et pot punxar una roda.
O sigui, l'itanal.
I després vaig llegir com més en la nota de premsa,
i em vaig posar la reacció i posava...
I ara estic parafrasejant de l'anglès.
Hòstia, els participants podran demanar-li comandes de veu
en el vehicle per posar com la seva destinació,
sugerir...
Atenció, eh, atenció.
Sugerir una recepta per sopar.
I és exactament el que jo estic pensant quan estic conduint.
Perdona.
Això és directament extrepte la seva nota de premsa.
Agafes els carbaixons, els poses així...
No, no.
Jo, en el cas d'ús, jo tampoc el veig tan descavallat.
Estàs tornant a casa, no?
I després dic, hòstia, que soparem, tal...
Vas fent la idea, sí.
Perquè, clar, si et dona els ingredients que has de comprar,
ja passes una miqueta pel...
El va dolar aquest.
Jo només ho dic això, que sembla un xiste dolent de l'Eugenio
estar extret paraula per paraula
de la nota de premsa penjada al newsroom de Mercedes-Benz.
I em marca que els conductors i conductores de Mercedes-Benz
són culinàriament molt refinats.
I, per tant, necessiten una ajuda d'una intel·ligència artificial
per saber com han de combinar els ingredients que tenen a la nevera.
Jo, Martí, em pensava que els tios que ponduïen un Mercedes-Benz
és perquè tenien un cuiner a casa.
No ho sé, però bueno, escolta, igual és un tema rellevant.
O, i després ja posa més coses, com contestar qüestions complexes.
Que dius, sí, mira, tinc unes ganes de preguntar-te sobre...
La filosofia de Bertrand Russell,
mentre arribo a casa conduint amb el cotxe i que m'ho contesti xat GPD...
Bueno, no ho sé.
És a dir, sí, bàsicament, i també fent la recerca aquesta,
que vaig veure que mor més d'un milió de persones a la carretera,
i si fots això en el programa de beta, bueno, aquesta xifra es quedarà curta.
Llavors, què em refereixo?
Jo crec que et dóna que pensar, no?
I dius, vale, quan llegeixes això, què penses?
Dius, molt bé. Jo aquí penso dues coses.
La primera cosa que penso és, bueno, a veure,
això és algú dins de Mercedes que tenia moltes ganes de sortir a la nota de premsa
i posar-se la medalleta de que és a dir, mítica tecnologia que busca un ús,
però que no és el cas d'ús claríssimament.
Això és un model de llenguatge generatiu que funciona molt bé,
perquè prediu la teva següent paraula,
però crec que a la carretera no és el lloc més idoni per fer aquest tipus de proves.
I a on vaig? I això jo crec que ho sabreu millor, molt millor vosaltres que jo, eh?
Crec que ara estic, és a dir, pixant fora de test,
tinc molt risc d'estar dient tonteries, eh?
Però si jo dic tonteries, aixequeu-la, mai m'ho dieu.
No, no, jo crec que estàs dient coses molt interessants, Marc.
Segueix per aquest camí, perquè...
A part de dir tonteries, també tinc molt poc orgull, eh?
Vull dir, jo no...
Tens sentit comú que és el que és important en aquest cas.
Llavors, de la mateixa manera que en el món dels bits, dels uns i dels zeros, un error...
A veure, si estem parlant de software d'una planta nuclear,
potser hem d'anar amb compte d'ho,
però si estem parlant de xat GPT, el marge d'error és alt.
És a dir, si em diu que l'Àlex té, no ho sé, una fusteria, en lloc de dir que té MarsBased,
doncs bueno, mira, riurem aquí una estona i fins aquí la broma.
No hi haurà un major problema que això, d'acord?
Però quan realment el codi i els algoritmes, que no són més que...
Doncs això, no?
Opinions embedides en uns i zeros toquen al món real, ei, aquí ets d'anar amb compte d'ho.
Perquè ja d'alguna manera estàs posant en risc coses que ja no són tan divertides com l'Àlex té una polleria,
com xorrades o al·lucinacions d'aquestes de la AI, no?
Llavors, clar, què passa? Que, de nou, segueixes rascant una mica i dius,
vale, molt bé, quin problema tenim aquí?
Doncs per mi aquesta conversa es separa amb dos camins, i aquí és un...
Necessito que m'ajudeu, perquè potser aquí vosaltres em dieu, hòstia, és que mira,
això ja ho hem pensat o això ja ho hem parlat en altres episodis, no?
La primera és, per a mi, el que estem contestant aquí no és un tema de si ChatGPT o no va a l'infotainment dels Mercedes.
Que això està ok. Això ja ho hem discutit i hem riut una estona, i mira, doncs fantàstic.
Ningú se'n recordarà d'entre tres anys.
Però crec que la pregunta és més, o sigui, què significa conduir o la mobilitat dintre de deu anys?
Perquè llavors aquí les coses canvien.
Perquè la pregunta fonamental és quin és el model d'interacció que tenen aquestes tecnologies
amb el conductor o amb la gent de dins del vehicle.
Perquè, per exemple, una cosa molt interessant, o jo crec que és com el recurs més escas
contra la qual totes les companyies tecnològiques estan lluitant, és l'atenció de la gent.
I malauradament tots... Mira, encara que sigui Elon Musk, tenim 24 hores en aquest dia.
I fins que no trobem alguna manera de bypassar aquest espai temporal, la seguirem tenint.
Llavors què passa? Que en el moment que tu obres aquest meló de dir no, no, és que generalment això ja no és conduir.
Ara ja és anar d'A a B i tu vas dins d'un pot o dins d'un vehicle en el qual ja t'has oblidat d'aquesta idea.
De conduir t'has lliberat. Per tant, la teva atenció està permanentment...
Pot estar permanentment en una altra cosa. Llavors, d'alguna manera no estàs fent que el teu dia
tingui 26 hores, però estàs lliberant dues hores que sí que abans estaven bloquejades
i les estàs posant a disposició d'alguna cosa.
Llavors, aquí és on podem començar a obrir la conversa. Aquesta és com la primera línia d'investigació
que jo tractaria en aquest podcast, que crec que és bastant interessant.
D'acord? Digues, Alex, espera, digues.
Vull trencar, vull fer un petit kitkat aquí per reportar una petita dosi d'ignorància que ve molt relacionada
amb el que estàs dient, com que no podré portar gaire cosa informada.
Una de les primeres coses que recordo he vist a Silicon Valley, que era el 14 o el 15,
no, quan va ser que Tesla la va treure a l'autopilot?
Sí, el 14 o el 15. El 2012 surt el Tesla Model S i el 14 o el 15.
Jo diria que és el 14. Jo vaig fer l'entrevista per ells el 2014 i encara no el tenien o sigui que devia ser el 15?
Jo diria que pot ser que sigui el 15. Un Tesla completament... una tartana de Tesla, destruit completament,
anant a la carretera que va de Sant Francisco cap a Silicon Valley, diguem.
I me'n recordo, jo era com el cotxe del costat de Copilot i un tio amb el seient completament reclinat,
fumant-se un porro del tamaig d'una canonada d'aigua, estirat jugant amb el mòbil,
bueno, no jugant amb el mòbil, estava amb Tinder, i ell era el conductor.
O sigui, que crec que per aquí, per això el petit incís aquest de dir,
estem competint amb el tema de l'atenció, dic, ja, però és que, hòstia, no només és atenció,
és la desmoció de totes les imaginades que tenien.
El 2015.
Bueno, però és el seu problema, no? El tio s'ho va creure que era un autopilot allò,
i el tio es pensava que estava en un cotxe autònom ja el 2015, imagina't.
Tanco per entesia, només per dir que també és pel tema de prevenció de les coses que poden passar,
no només és l'atenció, sinó quan detectar, quan estàs fent una tonteria o un...
Estàs sent... no se'n surt una paraula.
Jo aquí vull simplement trencar una llança al bord de l'Àlex.
L'Àlex aquí és un tio que es fa al desinformat, però és el paio més llest de l'habitació,
i això és una de les propietats que té.
Fixa't en això, jo crec que amb aquesta anècdota tan, digue-li, trivial que has donat, no?
Vull dir que és com... Vale, molt bé, l'anècdota sobre això crec que és que no pot ser millor
com per introduir el meu segon punt que tenia, no?
Doncs, sobre aquest tema d'intel·lència artificial, i potser també aquest és un punt molt filosòfic, eh?
Mira, agafem la data que et treia abans, no?, a nivell mundial,
i això també li vaig preguntar a chat gbt, perquè jo no tenia ni idea, eh?
Moren 1.3 milions de persones al món per accidents de cotxe.
I dius, molt bé, perfecte.
Et quedes igual, no? Si moren 1.3... 25, ets absolutament igual.
T'has quedat amb l'anècdota. Què passa? L'altre dia, us escoltàveu vosaltres?
Amb què et quedes? Amb què ara els estan fotent un cono a sobre dels...
Em va semblar divertidíssim això. A sobre del capó dels cotxes,
autònoms perquè frenin. El dia que un cotxe autònoma mati a una persona,
o sigui, tornem enrere 20 anys a nivell legislatiu.
És a dir, ho prohibeixen tot, encanten tot...
Em va matar una, ja, eh? Un uber en proves va matar una persona,
i va haver-hi una mica de hype i tal, i després d'això.
Però sí, sí, està clar, aquí no som racionals, i el sensacionalisme farà que això digui,
ostres, els cotxes estan matant els meus nens... El tema de sensacionalisme
ven més portades que una nova tecnologia que ha de canviar el món,
no sé quants són, ha matat una persona, que no pas la tecnologia establerta,
l'estatus quo, que mata moltes més persones. Aquell mateix dia han mort
300 persones al voltant del món amb cotxes completament normals,
però això no ven... O sigui, un avió que va de punta a punt B
no ven una portada de la vanguardia, saps? Un avió que s'està ballant,
no ven una portada. De fet, spoiler, demà pengem un episodi
amb en Sergi Ganyameres, que treballa a Continental
amb intel·ligència artificial per conducció autònoma,
i un dels temes que comentem és que Autopilot avui, als Estats Units,
condueix 10 vegades millor que el conductor mig americà
i té 5 vegades menys accidents. Parla de com condueixen els americans, eh?
Que, hòstia, vull dir... És el que vas comentar jo, el conductor americà.
És molt fàcil conduir millor que un americà, eh?
Sobretot si van reclinats mirant el mòbil i fumant un porro.
I fumant un porrazo.
Marc, per on anàvem? Una cosa és què farem dintre del cotxe
si ja no conduïm? És a dir, ens volen captar l'atenció per fer què?
I l'altre tema era això dels accidents, sensacionalisme...
I què passa? L'altre tema és...
Jo crec que, d'aquest punt de vista, ja, aquest angla ja, pràcticament,
i això sí que és purament filosòfic, eh?
Perquè una cosa pot ser una predicció o tu pots veure que...
No ho sé, pots imaginar-te un món d'una manera o d'una altra,
però crec que aquesta és una qüestió purament intel·lectual,
és a dir, molt bé.
A part que nosaltres ja tenim aquest viatge,
som absolutament insensibles com als números grans.
És a dir, si jo et diré que van morir 70 milions de persones
a la Segona Guerra Mundial i em diràs que...
Molt bé, felicitats, tio.
Si t'explico que el meu veí va veure morir un gatet a dalt d'un arbre,
bueno, aquell dia plorarem tots, no?
Llavors, no tenim aquesta sensibilitat desagregades, no?
És a dir, no...
No...
Si ets rús, podet afectar una mica més, quan diu aquesta xifra.
Està clar, però...
Què és el que passa? És el que deia abans, no?
Que no ven titulars, és a dir, de tot el que hem dit,
què vendria més diaris?
La història de l'Àlex, del borratxo del Tesla,
o que cada any mor 1.3 milions d'habitants?
És com el canvi climàtic.
El canvi climàtic és el puto drama més gran que tenim al planeta,
però com que no li sabem posar un nom catxi
i no li sabem trobar un anemí, doncs en parlem a les telenoïcies
i després posen una notícia del Rajoy,
ja no sé ni qui és el president d'Espanya,
i és més difícil, no?
No, però ara som tots els que estem patint els 45 graus de Catalunya, no?
Però a l'hora de dir, bueno, doncs com ho arregles?
Anar amb cotxe elèctric? Ui, no, tampoc és la solució, no?
O no anar amb avió? Ui, no, no, no, això no ho podem fer.
O no sé, m'entens?
Baixant la temperatura de l'aire condicionat i no posant-la, perdó,
no posant-la tots a 18 graus, sinó a 25, per dir-te...
Clar, però m'expliques això i saps què passa.
Jo, Martí, m'avorreixo, saps? Llavors jo el que vull sentir
és la història de l'avi que li ha agafat un cop de calor
i l'ambulància que l'ha portat,
que ha arribat a l'hospital perquè no sé què, això és el que surt al tele, notícies comarques.
Però de totes maneres, estàvem parlant de com som així de sensacionalistes,
bueno, i això podem comprovar cada vegada que et surt un pop-up d'una notícia al mòbil,
de quina notícia reacciones hi ha i a quina no.
Però de totes maneres, si retornem a la discussió inicial de dir...
La nostra pregunta era com de ràpid pot ser la introducció o l'evolució de la intel·ligència artificial
relacionada amb la mobilitat.
I deies, ostres, Mercedes ja ho ha anunciat, ja ho han posat.
I estan de proves i ja està.
I els hi fot una conversa amb el conductor.
General Motors també ho ha posat.
General Motors també ha volgut fer. Les empreses xineses de totes totes,
perquè són supermegarràpids i dius, l'Insider...
Llavors, per què ho fan?
Doncs jo el que diria és que ho fan perquè és un producte que et pot atraure, no?
És a dir, tu el que vols és... si ja no condueixes, vols captar l'atenció
i si el que ara té hype és xatxipiti, posa-li el que la gent tindrà hype
i llavors intenta... un cop tinguis l'atenció capturada,
llavors podràs intentar treure els ibans a la tele.
Però és entertainment, és un programa de ràdio, és...
potser com a molt diràs una mica de tele, m'entens?
Però no estem dient el que deia el Marc al principi.
Al principi...
És que a mi m'ha provocat el que deia el Marc, diu...
Diu, oh, però si el xatxipiti s'equivoca i et punxa una roda,
el xatxipiti no punxarà una roda.
Bueno, les centraletes almenys en un Mercedes estan separades.
La de l'infotainment i la de l'assistència a la conducció i la de l'arresta estan separades,
llavors hauries... una cosa no t'hauria d'afectar l'altra.
I perdoneu, eh, vull dir. Era un exemple que he intentat posar un cas extrem,
de dir, una jarda i una tounderia, eh, vull dir, no, no.
Crec que el meu coneixement sobre els cotxes és petit en comparació al vostre,
però crec que soc conscient que no és capaç que l'infotainment,
no sé, tregui una mà articulada sota el cotxe i literalment claveu un clau a la goma.
Què?
Joder!
Sí, sí, però tenteu.
Era molt més divertit així.
Seria com una mica de Mortadelo-Filemón, eh?
Ara un record tant li banyes, pobra.
I tant, i tant.
Però fixa't, jo el que em referia és, dius,
ostres, quant de ràpid serà aquesta implementació?
Clar, a veure, llavors aquí...
és el que podem dir del tema de converses, no?
És a dir, mira, a nivell conversacional,
implementar això en un cotxe perquè et digui la recepta del sopar?
Bueno, doncs sí, vull dir, mira, doncs demà ho tens, no?
Però a la pregunta de models d'autoconducció autònoma
que funcionen al 100%...
nivell 5 que funcionen al 100% dels casos,
inclús al mig del tràfic de Bangladesh,
clar, a veure, vull dir, això ja és una història
que jo fa 20 anys que veig que estarà amb 6 mesos.
I no està.
Bueno, nivell 5 no, nivell 5 no, però nivell 4 potser ho ha de ser.
Però ja m'entens, no?
Vull dir que és molt fàcil jugar al món dels uns i dels zeros
perquè tot val.
Però quan toques el món dels àtoms,
les coses generalment no funcionen tan ràpid.
I es plantegen preguntes superinteressants.
És a dir, és claríssim que quan un cotxe es troba un problema
a la carretera i dona un volantazo, perdoneu l'expressió,
i tira a terra un ciclista, bueno, surt el Telenotícies.
I hòstia, aquest tio, tal, ciclista, mort, no sé quantos,
bueno, té notícia, no?
Però, ei, aquesta decisió què passa quan la té que prendre una màquina?
Què diu? Que la teva vida val més que la meva?
En base a què?
O sigui, qui interpreta això?
És a dir...
Simplement el meu punt és dir,
aquesta conversa es pot agafar des de molts llocs.
Si jo vols que t'expliqui què pot fer xat gpt entre el cotxe,
en podem parlar, no?
I bueno, ens podem inventar històries
de la mateixa manera que ens les hem inventat
en el món digital, no?
I no ho sé si, mira, l'altre dia en parlàvem a Foc a Terra
d'aquest nou episodi de Netflix
on es replica com aquesta realitat,
on una persona es veu a si mateixa
perquè ha vengut els drets d'imatge de la Salma Hayek a la productora,
i ara, al·lucines, al·lucines...
Black Mirror.
Sí, exacte, sí, exacte, de Black Mirror, perdona.
I ara al·lucines perquè hi ha una vaga a Hollywood
exactament per aquest motiu, que dius, mira, no sé fins a quin punt,
com la ficció atrapa la realitat o funciona al revés, no?
Ja no sé ni quina va per davant de l'altra,
però tens com una realitat històpica que havia de ser
d'entre 20 anys i resulta que, clar,
en el món dels uns i dels zeros passa demà passat, no?
I s'accelera molt aquest procés,
però en el món físic jo no ho veig clar, això.
És a dir, no veig que estigui passant.
A mi m'estan venent els Waymo aquests, jo els veig i els escolto,
i ja sé que abans era el projecte de Google de cotxes autònoms
i són històries que he anat veient durant molt temps, molt temps, molt temps,
però que després jo veig que es materialitzen amb res.
O sigui, jo sé que hi ha ciutats on ja s'han implementat,
però vull dir, em costa molt veure'ls deplogats en aquests llocs,
en aquests contextos.
Jo una cosa que vull aportar, i mira, perquè és que ho heu passat
una miqueta per sobre i segurament també voleu aprofundir en aquest tema,
que és el tema de la presa de decisions,
és a dir, com informar o com ingestar els models d'intel·ligència artificial
que pren la decisió respecte, ja no el de...
Bueno, el que deia el Marc, un cotxe, hòstia,
arriba una situació en què se li creu un altre cotxe amb un conductor borratxo
i el cotxe autònom ha de prendre una decisió de,
a una vorera tinc una àvia i a una altra vorera tinc un nen de 5 anys,
aquí a Tropello.
Clar, al final tot això són molts grisos,
però hi ha una cosa que és fonamental,
que és la intel·ligència artificial per si, no és ni bona ni dolenta,
és a dir, per tirar de tòpics,
tirarà de com l'hagis entrenat, del model que li hagis posat, de les dades.
Un exemple que segurament em direu, això no és així,
però em sona que tu, Marc, ho havies comentat a un episodi de Saffrets,
que em sembla que és el tema dels cinturons de seguretat,
que tots els models que havíem provat eren homes,
doncs moltes ferides en les dones a la part del pit,
perquè els homes no els hi fa res,
els cinturons en aquest sentit, en les col·lisions a les dones,
si els hi causa unes ferides molt greus en aquesta zona.
El cas clar de la reconeixement d'imatges,
ja si anem una miqueta més endavant,
de Google, com a treure Google Photos,
em sembla que reconeixia gent afroamericana,
que els posava a la mateixa categoria dels ximpansers o dels goril·les,
si no recordo malament per què,
perquè és que collons tenien molt poc model
i la intel·ligència artificial hi ha dades.
Doncs tres quarts de la mateixa.
Al final, si tu li planteges a una...
És anar a refinar quina és la resposta més complicada que pot respondre.
La intel·ligència artificial es mesura tant a la qualitat de les dades bones
com a la qualitat o manca de les al·lucinacions que té.
Si tu un cotxe li planteja a una vorera, atropellaràs una àvia,
i a l'altre no hi ha ningú.
Cap a on has de dir que això saps respondre a tothom,
i segurament tothom ho farà,
inclús tu com a persona prendries la decisió correcta.
A una vorera tens una àvia, a l'altre tens un nen.
Però què passa si...
Tothom diria que mira l'àvia.
Què passa si aquesta àvia representa que és una persona
que porta en aquell moment la cura del càncer.
Que això no ho pots saber.
Tothom té les decisions, aquests matisos.
El que té la intel·ligència artificial respecte als humans
és que no es regés pel principi de Pareto,
sinó que tu ja pots anar a refinar el 0,0001% d'aquestes decisions
es prendrà correctament.
Podríem anar a buscar.
El problema que estem veient ara és que encara les dades que estem ingestant
són massa white dominant.
Segurament a dia d'avui un cotxe atropellarà
abans una persona negre o una persona blanca,
pel model que té.
I si dient nevegenada, segurament això ja està solventat.
Però no m'estranyaria que això encara fos així.
Perquè tu, les intel·ligències artificials que fem servir avui en dia,
si tu a mitjorn, per exemple, hi havia un tret molt bo a Twitter de...
No, era d'Ali, no era de mitjorn, no?
Però deia, vinga, jugadors de bàsquet.
I tots tapetà negres, fantàstic, tirem de tòpics.
Dentista, home.
Doctor, home.
No sé què. Era com categories de segona,
o professions de segona.
El de menys importància, tot dones.
I tots eren blancs.
Generalment tothom era blanc.
I aleshores dius, hòstia, això no ha solvantat això.
Per tant, segurament la intel·ligència artificial
dedicada a la pressa de decisions dels cotxes autònoms
ha d'haver-hi molta correcció de les dades que se li estan ingestant.
I el primer interessat és el que té la liability, no?
Qui et firma.
Perquè si hi ha un accident, ja no té la culpa,
sinó qui ja ha firmat aquest sistema.
I quan cau un pont, llavors jo crec que la funció objectiu
hauria de ser o bé minimitzar el cost que té, no?
La seguretat o el que sigui,
el cost que té la reparació del dany que tu fas,
o minimitzar l'impacte que té per la persona que assumeix la liability.
La responsabilitat civil.
Correcte.
La responsabilitat civil.
I aquí són la asseguradora.
El bé comú aquest li sudaria bastant la polla, no?
El que ha de fer és objectivar segons aquests paràmetres.
A mi m'ha passat pel cap el que estaves dient tu, Àlex.
Com reaccionaries tu?
Si tinguessis prou temps per pensar-t'ho, com reaccionaries tu?
Hi havia pitjors decisions, segur.
Segur.
Potser acabaries atropellant el nen petit,
perquè potser no el veus tan bé, o jo què sé.
La percepció també hi juga una part principal.
Ja és potser un mig metro més alta,
la veus més fàcil que no pas un nen petit.
I després hi ha tot el tema aquest que tothom és més intel·ligent.
Hi ha una expressió molt barruera en italià.
No la diré, però tothom fa certes coses amb la polla dels altres.
Tothom és molt més intel·ligent que la resta de persones
que estan molt més qualificades que nosaltres per ser-ho.
I com diuen els de Sotana,
sempre es pot suplir la manca de dades i de fets amb opinions molt fortes.
Tothom diu que això segur que és la intel·ligència artificial,
però tu què saps?
Criticar-ho és molt més fàcil.
Tothom diria que no ho faria mai.
Si el cotxe ha matat un nen, no ho hauria fet mai.
Segurament estic més accidents que aquell cotxe.
Aquell cotxe representa tota la flota de vehicles del món.
Tu parla per tu mateix.
A nosaltres, com a raça, com a espècie,
ja se'ns pressuposa que som falibles.
Que no som...
Que prenem decisions i ja s'ha assumit això.
Ens ho tolerarem.
Però si poséssim una cosa així en producció,
no li passaríem ni mitja.
A la que posés una roda sobre un bordillo,
hi hauria un debat nacional.
I més coneixent com és la premsa.
És un tema de percepció.
A mi m'he esclatat el cap quan li dius que generalment
els avions no es pilota ningú.
Però no ho volen saber.
Perquè, en el moment que ho sàpiguen,
diran que aquell avió que es va caure
és perquè s'ha pilotat automàticament.
Dius que sí, però no sé quin número de volts
que hi ha al món al dia, que fossin 15.000.
15.000 volts al dia que no cau ningú.
Potser trenca l'estadística.
Però estem programats per veure l'excepció.
El que està malament de tot allò que està bé.
Si veus un quadre i té una taca, vas a veure la puta taca del vestit.
Però és un tema de percepció.
Per èntesi, ho vaig llegir una cosa molt interessant.
A Stack Overflow un tio posava una pregunta
i llavors ningú contestava.
El tio ho contentava amb un altre usuari
i va fer una resposta correcta.
Ens atrau el morbo aquest, el corregir.
El dir que va ser malament.
És el que deies abans.
És més fàcil de dir que això no està bé.
Que no pas de dir que això podries fer així.
Crear és més difícil que destruir.
Sí, correcte. Són molt més destructius.
Hi ha un experiment social
que volia treure foc a terra,
però hi ha un experiment social que es va fer a Estats Units.
És el tema de com la gent reacciona a coses
que estan en desús, que estan trencades.
I llavors posaven un cotxe de luxe al Bronx.
Per dir-ho, no me'n recordo si era al Bronx.
Però el cotxe estava net i no el tocaven.
Era com un cotxe de luxe.
Per bé que és un barri conflictiu,
on hi havia molts dies sense que ningú el toqués.
En aquell mateix barri posaven un cotxe que ja estava vell
i tenia la finestra trencada.
El dia següent no quedaven ni els amortiguadors del cotxe.
Li diuen la teoria dels vidres trencats.
És la del broken windows.
I això es va popularitzar sobretot al Nova York dels 80 juraries.
Bàsicament, ho va posar com unes penes fortíssimes
per a la gent que generava vandalisme,
perquè el que volia fer era...
I aquí és on es va demostrar aquest viatge de l'Àlex.
És superinteressant. Es diu broken windows.
Què explica és que si tu...
Imaginem un metro.
Si tu et puges en un metro en el qual tens vidres trencats,
està ple de grafitis, els seguidors estan trencats...
Allà, d'alguna manera, s'està donant com el ben entès
que allò és correcte.
I això fomenta encara més, entre cometes, maldat d'aquestes.
En canvi, es va posar sota una política molt agressiva
de reparació i de manteniment d'aquestes coses.
De dir que no, no, qui ho vull? La ciutat de Pristina.
No vull que ningú tingui aquesta percepció...
Ja, sé que la paraula és molt incorrecta,
però sempre m'equivoco i ja perdo l'esperança.
Pristina és una ciutat dels balcans.
La capital del Valle.
Pristina és una ciutat del Pòstia o del Bània.
No, és Tirana.
Pristina és molt osul.
No, és Montenegro.
Pregunta-l'hi, el Jack Chippity.
Pristina, en anglès, en fem la conya amb el Marc,
perquè en anglès Pristin vol dir que és immaculat.
És el que jo vull.
És un català, en Pristina ho van buscar i no tenia aquest significat.
És la primera, el primordial, si no recordo malament.
Però bueno, la fem servir igualment d'aquesta manera.
Pristina, capital de Kosovo.
Tu volies que totes les ciutats fossin com la capital de Kosovo, Marc.
Aquesta, creu-me que no és Pristina pels meus estandards.
Bueno, ara no ho sé, però en els seus moments
tenia moltes fideses trencades, aquesta.
Sí, no fa gaire.
Però amb això què volies explicar, Àlex,
en la teoria dels vidres trencats?
Que part del sensacionalisme que hi ha contra...
Aquesta technoescepticisme ve causat per això.
Perquè al final la gent va buscar més el fallo, el...
A veure, com...
L'exemple aquest de...
Hòstia, un crius ha suïcidat perquè li van fer bullying per TikTok.
Saps? És com dient...
I això és realment el causant de tot això.
De cop i volta tothom ja és com amb la TikTok.
I de cop i volta és la campanya de dir TikTok i tal, tal, tal.
I la gent li agrada sumar-se a aquestes merdes, no?
El que diuen els angry mobs, la massa enfurecida,
que era una conta de Twitter que en el moment va petar força.
Li agrada sumar-se a fer el més u a coses que generen crisps preciosos.
Clar, el que volia dir és que suma això
amb les xarxes socials i tens una combinació explosiva.
Diu, per exemple, l'Antonio González Barros,
que és el fundador del Grup Intercom,
i, entre moltes altres Infojobs i Trovits i coses d'aquestes,
que les grans innovacions es donen més en la intersecció
de dues grans tecnologies. No tant en la tecnologia així,
sinó quan la intel·ligència artificial
amb l'streaming, amb el cloud computing,
o l'augmenter reality amb no sé què, no?
Si és en la intersecció de dues tecnologies que de per si
no haurien d'haver funcionat, aquí es generen uns models de negoci
que acaben canviant molt.
El que ha passat amb les xarxes socials
ha acabat generant el fenomen de les fake news.
També hi ha jugat un paper molt important amb el tema intel·ligència artificial.
I ningú controlava que la gent fos tan rematadament idiota
de compartir coses que òbviament són falses
i que et passen per WhatsApp, que les ha passat el teu cunyat,
i evidentment que serà fals, però jo ho comparteixo
per si de cas. No s'ha tingut mai en compte
l'exponencialitat de l'estupidesa humana.
I més enllà d'això, que la gent també se sent escoltada.
Diu, oh, em sento important perquè ho he penjat
i quatre persones m'han donat un like.
Retweet Toni Alvar, saps? Molt bé, doncs et felicito.
Tornant al pristine,
no sé com es pronuncia,
amb català és impecable, nois.
Marca a punt de talar. Molt més fàcil.
Crec que m'agrada més pristine. Pristine és molt divertit, sí.
Però bé, ja aniríem...
Hem tirat bastant endavant. Jo et volia preguntar,
Àlex, a través del Startup Grind,
heu trobat...
Tens contacte amb moltíssimes empreses.
Totes són del camp del IT o hi ha alguna empresa
també més tecnològica?
Això ho triu jo. No té per què.
Evidentment, estem esviaixats a tirar més per la tecnologia
perquè, com que s'acaben tractant temes de software,
SaaS, escalabilitat,
aquesta innovació... El Venture Capital sol invertir
en tecnologia. Rarament inverteixen altres coses.
Hi ha excepcions com Liquid Death, que és la marca aquesta
d'Aigua, en llaunes, que hi ha als Estats Units,
però generalment només inverteixen en tecnologia.
95% de la gent que he entrevistat està relacionada
amb tecnologia, però hem tingut gent que no.
O que han entrat en la tecnologia més tard.
Pensava en l'exemple de Grup Anuntis, però...
Ara no et sabré dir. Vaig entrevistar el Ferran Martínez,
que era un jugador de bàsquet que es va ficar després a Inversor.
Em costaria trobar...
Crec que hem tingut més... He portat, per exemple, Coconat,
que són els cosmètics aquests, més cruelty-free, vegan,
que estan molt de moda, com la gent de Freshly, també.
Hem portat també aquest tipus de models,
si són coneguts dins del món de l'ecosistema tecnològic
de Barcelona. Si no, prefereixo centrar-me en software,
perquè sé que allà hi ha una audiència i la gent vol allò.
I generalment no...
Però no descartaria...
Vaig portar els de Nostrum, per exemple, perquè en el seu moment
estan llançant de criptomoneda, no sé quines històries.
Però també m'agradaria portar altres empreses punteres,
com les Bambas Múnic, per dir alguna cosa,
o altres marques d'alimentació,
sense anar més lluny o de moda d'aquí,
perquè al final també són exemples d'empranaduria.
Jo tinc una altra pregunta.
Jo em dedico a això,
a assistència a la conducció, a la conducció autònoma,
i el que estem veient és que amb la intel·ligència artificial
hi ha una
possibilitat de fer-ho amb els experts,
perquè un tio que es dedica a treballar
amb dades i xarxes neuronals
pot implementar el que ha conegut en un camp
i aportar-ho a un camp en el qual no és expert.
Llavors, això que ho veiem aquí,
vosaltres que us dediqueu al software,
veieu que un dels possibles escenaris
és la programació,
perquè al final fan falta menys experts,
tot ho pots aproximar d'una manera semblant,
fa que es redueixi el valor
de l'enginyer de software o de l'enginyer en general,
perquè tot és homogeneït.
La teva pregunta és si ens quedarem tots sense feina o no?
No, o si cobrarem menys.
Si els experts fan menys falta,
perquè al final necessites algú que sàpiga
de quines són les dades bones i les dolentes.
Algú amb nivell d'expertesa fa falta, però menys que ara.
També et diré una cosa, i ja et deixo, Àlex,
que sé que anaves a parlar també, però...
De fet, aquest és un tema que hem tocat moltes vegades
a Focaterra, perquè ens agrada molt, especialment.
I, fixa't, jo crec que aquesta dinàmica
que menciones no és res diferent del que
hem estat veient fins a dia d'avui.
Exemple, als anys 90, si tu volies muntar una web,
literalment, tenies que posar-te un ferro a l'oficina,
que és un servidor. Havies de contractar un dissenyador,
un senyor que sabia una cosa que es deia HTML,
segurament un expert que sabies una cosa molt fosca
que es deia CSS, que no hi havia documentació,
no hi havia res per enlloc.
I havien d'apanyar un sysadmin i,
i un webmaster.
O sigui, això era amb feines, literalment.
Avui en dia, tota aquesta gent, tota aquesta armada de gent,
tot aquest exèrcit de personal tècnic que t'acabo de descriure,
es resumeix amb una cosa que potser es pot dir Squarespace.
I no ho sé, la meva mare, que...
Diu, pobret, sap fer anar molt bé l'Instagram,
però no sap què és una línia d'HTML,
segurament potser no ho sap.
Segurament podria muntar una web de restaurants amb una tarda.
Això, inevitablement, aquesta generalització de les coses
i aquesta, d'alguna manera, trivialització de certs roles,
sempre ha anat passant.
I com et diria,
nosaltres a Ironhack fa temps empleàvem gent,
i quan et dic fa temps, estic dient de fa cinc o cinc anys,
tampoc fa tant.
Hi ha gent que sortia d'allà amb un bootcamp de dos mesos
fent quatre cosetes amb React,
a dia d'avui això,
potser està per veure.
Potser has de saber una coseta més si vols tenir una feina al mercat,
perquè hi ha algun model generatiu que, segons com,
només que et soni una miqueta que és una funció
i saps posar un if sota d'un else...
Comparo. Exacte.
I et dic,
és cert que la tendència es magnifica, com tot,
en la tecnologia,
però no crec que sigui res al·lieu o res diferent del que ha passat fins ara.
Però no sé, Àlex, què en penses?
Jo ho veig una miqueta com el GPS, que no ha eliminat els conductors.
Crec que estem confonent una eina
amb potser la solució fina,
com si ens hagués d'eliminar.
Permeteu-me que refrasegi això.
És que he tingut una nit molt espessa l'anterior
i ara el cervell ja m'està començant a petar com si fos un bucsell.
A testar que avui l'Àlex no ha dormit, perquè havíem quedat
una hora i m'ha dit, Marc,
aquesta hora no quedarem perquè he de dormir
una estoneta, m'ha dit, i finalment m'ha escrit 10 minuts abans
i em diu, mira, saps què? Sí que quedarem a aquesta hora.
I m'ha fet córrer per arribar a l'hora que t'havíem de fer,
però és tot això per dir que no ha dormit. L'exemple de Copilot
és perfecte, la eina aquesta de GitHub que el que et fa és
ajudar-te a fer codi. Si tu al final
la responsabilitat última és teva,
el paral·lelisme amb el GPS quin és?
Tu pots seguir el GPS a segues, però com t'equivoquis
i poses Andorra, potser acabes a Saragossa,
perquè hi ha un Andorra a Aragó i si tu
no has verificat cap on collons vas o tu vols una
servera, igual t'acabes a server França.
Has de verificar el resultat. Per verificar el resultat
has d'entendre una miqueta del camp
en el que estàs. Aleshores, s'ha de llegir un mapa,
en el cas d'un GPS, perquè tu poses Andorra,
Go, no mires el puto mapa, no mires...
T'està donant molta informació que t'està dient, tant la direcció,
la sortida de Barcelona que hauràs d'agafar, segurament és diferent
la distància que hi ha al temps d'arribada,
i potser ja t'està donant molta informació que si tu
vas completament a cegues pots decidir ignorar-la,
però la culpa és teva. Si tothom féssim això,
ens hauríem carregat el GPS. Tothom l'hauria descartat,
el GPS no existiria avui en dia perquè diguin,
quina puta merda. No, també és una virtut d'aquesta tecnologia
el dir-te, estàs segur que vols anar cap aquí,
generalment vas cap a Andorra a Andorra a la vella,
no vas cap a Andorra a Aragó, estàs segur que vols anar cap aquí,
aleshores tornen cap a Copilot. Copilot,
com a bona eina basada en la intel·ligència artificial,
també té al·lucinacions. Tira molt de clitxers,
tira molt d'estàndards. No, si tu...
Seria molt raro que tu poguessis crear
una aplicació web 100% sense tenir cap fonament
de tecnologia. És a dir, la mateixa manera que no pots
fer servir un GPS si no saps conduir un cotxe,
Copilot no el pots fer servir de manera
instrumental si tu no saps programar,
perquè no entendràs el codi que t'estàs generant,
no sabràs trobar els bugs que t'estàs generant,
no sabràs si aquell codi performa millor que o...
Si la funció que t'està fent servir és més eficient o no
per a aquest tipus de dades. Potser t'està ficant codi
d'altra gent. Hi ha moltes coses que tu hauries de saber verificar.
Seguir la màxima que jo sempre recomano que és no
subcontractir coses que tu no pots entendre o que no pots auditar,
perquè no saps què vols fer. I això és la meva predicció.
Per a la meva predicció,
aquest tipus de tecnologies, si aconsegueixen creuar l'escletxa
a aquesta societària i expandir-se,
i arribar a tot el món,
és el que deia el Marc. Aquestes professions
que fa 20 anys existien i ara no existeixen perquè ningú
es fa de webmaster avui en dia, han canviat i avui en dia
tenim el Community Manager, el Prompt Engineer,
tenim el Community Developer Advocate,
tenim tipus de... Totes aquestes no existien
fa 25 anys. El que hauria de fer una tecnologia
en aquest sentit és desplaçar cap amunt,
o sigui, elevar, promocionar, fer l'adgrade
a tota aquesta gent i que el mecànic passi a ser un revisor de mecànics,
on els mecànics nous passin a ser robots i tu siguis
un coordinador. Evidentment no tothom està preparat per això
i no li arribarà a tothom al mateix temps,
i aquí ara fotrem la patinada segurament,
però m'agradaria veure les estadístiques de
percentatge de població ocupada avui en dia
segurament és molt més alt que el de fa
100 anys, perquè hi ha moltes més feines,
hi ha molts més sectors, hi ha molta més oportunitat, hi ha molt més mercat.
A mi m'agradaria que
la tecnologia aquesta ens desplaçés a tots cap amunt,
ens a l'abés, cada cop haguéssim de fer menys tasques,
ja no li voldria dir de baixa qualitat,
però menys futils, o que siguin tan mecàniques
repetitives, que aporti poc valor que les faci un home
i que tots ens podem dedicar a aportar més valor,
a dedicar-li hores allò on aportem més valor,
i que ens treguin literalment, igual que fem servir una rentadora
o posem la rumba, el mateix a la feina,
que ens puguin elevar a nivell professional com ens han fet
a nivell personal totes aquestes històries.
Jo també en llegia fa poc, ara aquesta setmana,
sobre el tema, i deia, per una banda,
pots dir doncs, fes una feina amb més valor afegit,
de dir, potser... És fàcil de dir, també, de dir.
No, no, però jo ho entenc, tal com deies,
i d'altra banda també deia, al cap i a la fi,
jo crec que la intel·ligència artificial en general és
una eina, realment, o sigui, ens ajuda
a fer les feines, potser, d'una altra manera,
i és ràpid. I deia doncs, en comptes de dir,
fes una altra feina, potser depèn de quines feines,
hi haurà feines que realment desapareixeran, i dius,
fes d'entrenador de xarxes neuronals que t'ajudin a...
o el que diu les dades correctes
per entrenar la xarxa neuronal, han de ser aquestes,
i no aquelles, no? No hi posis tantes persones...
Enginyera de dades? Enginyera de dades...
d'entrenador de xarxes... No ho sé.
Com diria? Podria ser un data scientist, no?
Però, vull dir, l'Uber no ha fet que tots els taxistes de cop i volta
siguin programadors o siguin enginyers d'algoritmes
de mobilitat d'última milla, per exemple, no?
Al revés, jo crec que, en certa manera, també,
els conductors de Uber són una miqueta més
esclaus del taxímetre que no pas els...
Això és una altra cosa. Sí, sí, sí.
Però la idea autòpica és que qualsevol tecnologia
tant que t'ha d'entrenar en això, ara em puc dir que t'eleva tant,
que idealment tothom deixa de ser mecànic o...
o algun altre... dic mecànic, no ho pot fer per res, però vull dir...
i que tothom passi a ser supervisor de mecànics,
que tots passem a ser jefes. Tothom està qualificat per fer això,
perquè no tothom té coneixements... Té la capacitat.
Té la capacitat tècnica, idiomes, coneixement estadístic,
tècnica matemàtica, etcètera, etcètera. No tothom està amb capacitat.
Hi ha gent que es desplaçarà cap a altres sectors, no? Hi ha gent que...
es reciclarà o que simplement es podrà jubilar.
La realitat que acaba passant
és que tot això passa a un ritme molt més lent del que ens esperem.
Exacte, no passa de niu per d'acord. A l'1% de la societat
adopta aquesta tecnologia, es canvia,
es converteix en els nous creadors del nou mercat.
I el 99% que és on la resta de gent
té moltíssims anys per adaptar-se.
Cap tecnologia desapareix d'un dia per l'altre.
Els llenguatges de programació que es feien servir
per programar els bancs als anys 50 i 60,
et diré que encara hi ha codi d'això en producció.
I sobretot també l'automoció,
que segons... Els períodes de validació també són molt llargs.
El que volia dir abans és que pot ser
que aquestes noves eines de tecnologia,
de la tecnologia artificial, que ens permetin és acabar les feines més ràpid.
I a partir d'aquí hi ha també l'altra variant,
o l'altra teoria, que diu que no és que se'ns acabi la feina,
però la farem més ràpid, podrem automatitzar moltes més activitats
i el que podrem acabar fent és potser la setmana de 4 dies en comptes de 5.
Reduir l'error humà, no?
També. També és això. I allure la qualitat.
Està clar. Una cosa que parlàvem en un episodi
de Foc a la Terra, que costa molt, no tothom té la capacitat,
i segurament parlem des del privilegi de treballar en tecnologia,
treballar en el sector negocis i ser una miqueta
els amos de la nostra vida perquè creem empreses.
Però, clar, tu a mi em dius, quan jo tenia 18 anys,
que jo estaria pagant 30 euros al mes per una tecnologia
que és un client de correu, quan hi hagi mail que és gratuït,
i et diré, però què dius? I avui en dia estic content
de pagar Superhuman. Per què? Perquè només per fer-lo servir aquells...
Aquella hora, el dia que hem estat al vi a fer servir aquesta eina,
val molt més que els 30 euros que pago al mes, no?
O el que diem, hòstia, doncs potser pagar...
Jo no he volat mai en business, però algun dia volaré en business.
He de pagar el business perquè arribaràs més descansat,
arribaràs als Estats Units, podràs fer millors reunions
i segurament tancaràs el contracte abans, que no,
fent les dues escales, no dormint, pagant-te 30 hores de vol,
estant incòmode i després fas reunions de merda
i has tirat els diners, no? Costa molt el...
O sigui, el pagar per valor, no?
Nosaltres estem acostumats a mirar, sobretot si vens d'un...
d'un background d'escaçat,
a mirar-ho tot amb l'òptica dels diners, no?
Quan em costa això. Però no combines els diners
versus els temps versus la conveniència.
O sigui, combinar aquests tres factors dintre d'una mateixa equació
costa molt i ho acabes aprenent amb els anys.
Jo ara sí que ho miro de dir, hòstia, hi ha coses que puc fer jo mateix,
però contractaré algú perquè les faci.
Per què? Perquè, hòstia, podria fer-ho jo, tio,
però és que trigaré cinc hores i aquesta persona ho farà amb una.
Em costarà cinc mil euros. D'aigual, però quant valen les meves hores?
No sé si valen cinc mil euros, no? Però...
Igual no vull dedicar-me a això. Cost d'oportunitat.
Si no hi ha cinc hores, puc dedicar-me a una altra cosa.
És una cosa menys que tinc al servei. Si se'm complica, hòstia,
ja no són cinc hores, es tornen en deu. Versus, pago per la conveniència,
pago aquests cinc mil euros, tinc cinc hores per mi,
o per la meva família, el que sigui, i aquesta persona ho ha fet
de manera immaculada, no? Cristina.
I això no tothom està acostumat a pensar-ho.
I aleshores, bueno, el tema intel·ligència artificial,
xa-txip-i-tí.
Ho feia servir molt al principi, ara ho faig servir cada cop menys,
però perquè potser ja he trobat per les coses per les quals és útil.
Però, hòstia, jo pago el plus, no?
Per què? Perquè per les quatre coses que el faig servir
m'estalvia tantes hores que dic, hòstia, ja està.
Només per això ja val la pena, saps? Per haver fet aquesta eina.
Perfecte. Però una altra persona diria,
30 euros, bueno, però potser això... No, però ja ho faig en un moment,
jo ho faig, jo t'ho faig, saps? No, no, tio.
No es tracta d'això, es tracta d'immediatesa,
perquè has de mirar-ho en el vector de la velocitat,
en el vector de la qualitat, la qualitat és molt més alta
que es fa un home generalment, al·lucinacions a part.
I sobretot el tema aquest que la distribució,
si cada cop l'efecte de composta aquest fa que els resultats
siguin millors i estàs entrant envers el que fas tu,
on hi contractes una persona, el resultat no serà millor el proper cop,
serà exactament igual. I aquí cada cop estem contribuint
a una mena de pressió que es va fer més gran.
Hi ha moltes més avantatges que són òpies a simple vista.
Clar, però veus, aquí jo crec que has entrat en un tema
que és aquesta poca capacitat que tenim,
i quan dic tenim, vull dir a nivell d'espècie,
ja quasi, que són molt sensibles els diners,
és una mètrica que entenem molt bé,
en canvi, som molt dolents
facturitzant el cost del temps.
D'alguna manera, en el nostre cap,
jo crec que pensem que viurem eternament,
aquesta és la primera, i la segona és que no som capaços
d'assignar valor a les hores.
I aquest és l'exemple tonto que sempre em ve al cap,
de dir, mira, et vols comprar una bici per Wallapop.
I per estalviar de 30 euros, potser pots dedicar-li
una recerca de vuit dies i dius,
a veure, això, tu saps quan cobres la hora?
Saps quants bicicletes has hagut de pagar
per estalviar-te 30 euros?
Llavors, no som gens bons en entendre,
quasi, quasi, quasi, m'hagués sortit més a compte
contractar algú perquè m'hagués tret aquella bicicleta
i jo dedicar-me a allò meu. És aquesta idea
que posem molt poc valor al temps, per algun motiu,
quan és el recurs més preuat i més escas que tenim,
en canvi, posem un valor absolut
i ho obsen als diners perquè els podem medir
i quantificar i ens pensem que som finits.
Perquè podem pagar amb diners al menjar del final del mes,
però no podem pagar amb diners. Això no era una pel·li?
La que es paga les coses amb temps?
No ho sé, jo crec que et deia que la reserva fatal americana
ja t'ha ensenyat que els diners són infinits.
Em pots imprimir tant com vulguis, no passa absolutament res.
Sempre n'hi ha més, no? Però clar, jo estic segur que...
No sé on ho vaig llegir i ara també faré un desfavor molt gran,
però és aquesta idea que estic segur que...
I et poso un exemple molt tonto, però Warren va fer...
No se sent bilionari en temps i segurament canviaria
tota la seva fortuna per ser bilionari en temps
i quan dic bilionari, a nivell de minutatge,
i tornar enrere i poder tornar a viure tota aquella vida.
Perquè aquest serió pot tenir tots els diners del món,
però té una finitud...
Segur, segur, segur...
Home, però justament, mira, és que...
Toquem temes i l'altre dia escoltava una entrevista
a una noia que deia que era milionària de temps.
I aquesta noia el que havia decidit era canviar la seva vida,
canviar les seves preferències i les seves exigències a la vida,
tenir la vida més o menys arreglada,
diguem-ne, en una casa de propietat, no sé què i tal,
i va decidir de deixar totes les feines que tenia.
I és la que es dedicava, és una periodista alemanya,
i us buscaré el nom,
em puc penjar després en el xat i en el podcast,
i es dedicava a això.
I era milionària del temps.
Dius que és una cosa que no la pots comprar,
el temps no ho pots comprar, no? Realment?
S'ha jubilat en trenti i mig anys.
Bueno, ha fet primer de tot un llibre, ha escrit un llibre,
ha explicat la seva experiència i per analitzar-ho
des d'una manera, diguem-ne, filosòfica,
per una banda, però també pràctica,
de dir què fas, no? Si el dilluns t'aixeques el dematí,
dius què fas aquesta setmana?
Dius que no tens res a fer. Molt bé.
Què fas? És una qüestió molt filosòfica,
i potser algun dia ens hi trobarem, en això,
si realment la intel·ligència artificial,
segons quines tasques ens les treu...
Hem dit que no. Hem dit que no tant no, no?
Algú quedarà, no? Però potser certes activitats
i certes parts de la població, sí.
A la vegada s'està parlant, diguem-ne,
de les ajudes, de la pensió...
Renta bàsica universal, no?
Exacte. A UVI, sí. Vull dir,
ja estem... El cotxe conduirà sol, no?
Seguim amb la nova mobilitat. El cotxe conduirà sol.
El pa, et portarà el pa, et portarà la compra...
Hi haurà un moment que dius, bueno, i què fem?
Perquè hi havia molts dies que si a la feina
no tinc gaire cosa a fer, la veritat és que
estic de mala hòstia, no?
Perquè si no tens res a fer, no tens un objectiu,
no tens... Vull dir, és una feina
d'interioritzar-ho molt, molt, molt forta, no?
Ara ja ens en estem anant per les branques, eh?
Mira, i únicament... És que aquest tema aquí
podria estar tres hores parlant, perquè és que m'encanta.
Jo he dormit bé però me'n xocat a les cinc, eh?
Ui, no ho sé... Ui, jo aquesta hora,
fa molta estona que estic dormint.
A mi sorprèn que el Marc estigui despert aquesta hora.
Però ja que em teniu despert, mira, macho,
si almenys aquí... Vinga, explica, explica, Marc.
I faré ús de la meva apresió i rentabilitzaré
com el meu temps fora de la més una confort, perquè bueno,
ja que em traieu a l'arena, bueno, aprofitem, no?
El teu punt, Martí, jo el comparteixo, perquè
a mi em passa exactament el mateix, però preguntant
per què em passa això, també...
I veient altres realitats, veig que és un punt
de vista molt calvinista, no? I és a dir, tio,
estem, jo crec, influenciats per una ètica del treball
molt forta que no sempre ha estat així.
És a dir, socialment,
ara d'alguna manera ens han programat
i aquesta és la religió que se'ns ha codificat,
però no tinc claríssim
que això sigui el hardware que tenim a dintre.
Home, i de totes maneres crec que l'home prehistòric,
quan estava content, quan havia matat el dinosaure,
ai, no, bueno, dinosaure no, però quan havia
casat un cérvol
i se'l podia menjar, m'entens?
O quan la senyora havia fet un menjar,
havia parit, no sé què, m'entens?
Jo entenc el que dius, eh? Que avui en dia sembla que
si no estàs currant i no pots dir
hòstia, és que mira, he fet això i he fet això,
no pots estar content amb tu mateix.
Però que crec que realment una part de hardware
sí que ja està, no? Anar a collir patates
és súper putes, no?
I cansa molt, però després estàs...
O sigui, quan estàs cansat tens un sentiment
de felicitat.
Sí, és a dir, jo crec que sí que tenim programa d'uns certs
patrons de comportament, però al final del dia
jo penso que simplement tu tens aquest...
O sigui, el fitness evolutiu es mou a base
de tres coses, no? És a dir, tu saps que per tirar endavant
l'espècie has de començar... O sigui, bàsicament
has de fer tres coses, no? Has de dormir, has de menjar i has de fujar,
no? Llavors, si fas aquestes tres coses saps que estaràs ok.
I ara sí que hi ha un poso molt filosòfic, eh?
Però vull dir, d'alguna manera la societat moderna, el que ha fet...
Això ja no entra per res a la pijòdia, eh?
Si voleu ho podeu tallar, però és que ho he de dir, vale?
La societat moderna, el que ha fet és que
ha permès que gent, d'alguna manera,
evolutivament nula, sigui capaç de procrear l'espècie.
És a dir, el fet que... Fuertes declaracions.
No, és veritat, és veritat, o sigui, viure en una societat
que catabrassa a nivell de cotó fluix...
Estàs parlant de la Casa Reial Espanyola?
No, però jo et diria que si la Belén Esteban
és la punta de l'ancle de la societat i és una tia
que perpetua el gens i segueix endavant,
quan és una persona que realment... I mira, he ficat la Belén Esteban
perquè és la primera persona que va vingut al cap.
Tinc molt respecte, no tinc res contra ella, eh?
Però és una persona que... Molt respecte.
No sé ni per què va vingut aquesta imatge al cap, eh?
Però una persona que probablement l'evolució
en un ambient més hostil al mig de la setmana,
la que és descartada el primer dia, tio, a dia d'avui...
Hòstia, doncs escolta, sembla que les coses no li van tan malament, no?
A què em refereixo? Que realment aquesta ètica tan calvinista
de dir que estaven en una pantalla de l'ordinador
perquè si no m'avorreixo... Jo crec que trobaríem altres coses que fer.
Sincerament, jo crec que sí. Jo estic seguríssim, eh?
Jo estic seguríssim que al final acabaríem trobant ocupacions
en altres llocs i mira, el que tu em deies, no?
I dius, no? I això, Martí, ho has dit tu, eh?
Has dit, ojalá pudies treballar quatre dies de la setmana
i ara et digui per què? Si al cinc quarts estaries preguntant
ara què vols dir? No, no, jo no ho he dit això.
He explicat que hi ha la tendència aquesta,
a Alemanya ho estic veient un parell de vegades,
hem vist projectes pilota a Gran Bretanya i tal...
I a França, sí, també. I a França.
I no dic que sigui el meu objectiu, estic dient
que és una cosa que està passant. I sí, és veritat,
vull dir, què faries en tres dies de cap de setmana?
Barallar-te amb els crius, amb la família, amb la dona, no sé què...
Aburrir-te, avorrir-se està mal vist,
però en realitat avorrir-se és la millor manera
de ser creatiu, no? I això també està confirmat,
diguem-n'hi, a base... Sí.
experimental. I també depèn
de si treballes per compte d'altri o treballes per tu mateix, no?
Suposo que aquí també hi ha un factor que...
Podríem parlar d'addiccions 23 hores, eh? Perquè és el meu tema
favorit, jo crec. Però...
No, no, no, no.
Addiccions a mil coses, no?
Al final penses, ostres, dius... Aficions vols dir,
aficions. Mira, cuidado.
Has mencionat un tema molt interessant, que és el de l'avorriment.
Fa molt temps,
per algun motiu... Estaves avorrit.
No, o sigui, hi havia un moment en la història
en què l'home sabia què volia dir estar
avorrit. A dia d'avui això no existeix,
ningú està avorrit. És impossible estar avorrit.
Perquè què passa? Quan saps la cosa del súper
i la teva ment, per algun motiu,
passa més de un segon sense estar estimulada,
inevitablement agafa i diu
estic sentint una cosa molt estranya de canviar aquest comportament
ara mateix i treus el mòbil.
El primer que fas, estic sentint... Però abans això
és normal. Abans, quan no tenies res
a fer, miraves al costat.
Mai en fumes.
Sí, però...
Vivim en un món on tenim la ment
com sobreestimulada. I potser és un mal moment.
I això sí que és una adicció, Marc. Exacte.
Aquesta adicció, però realment això no és un comportament natural.
Però és igual. Fins aquí el meu moment pot haver-hi.
Pobre Àlex, ja m'ha d'aguantar...
S'està dormint dret.
Jo em tinc a aguantar un cop per setmana a l'avi de...
De vegades dos, com aquesta. Aquestes setmanes, tres cops, Marc.
T'hauré d'aguantar. Cago en Déu. No se'n parc prou.
Per nosaltres, portem una hora, 48 minuts.
Jo crec que no havíem gravat mai tant de seguit, Martí.
Ho han anat a convidar dues persones que els agrada parlar.
El Marc, sobretot. I a nosaltres també ens agrada parlar.
No, no. I ens ho estem passant teta, crec.
Sí, i mira l'estalet que heu fet.
Crec que ens hem quedat al primer punt dels vuit.
I ens estàvem...
Que ens heu convidat aquesta setmana.
Alguna coseta hem fet.
Va, passem al qüestionari.
La primera és un hot take, però crec que ja no heu fet molts de hot takes.
Jo crec que no cal que el fem.
Perquè ja ens hem esplaiat prou.
Passem a consell.
Potser algú que vosaltres de tots dos sou emprenedors.
Consell a algú que vulgui empendre
o que ja estigui fotut pel mig.
Què podeu compartir?
Marc, potser qualsevol.
Va, mira, si vols, jo penso que una de les coses que a dia d'avui...
I si vols lligar amb una opinió polèmica,
mira, jo donaré uns quants consells.
Primer consell, un 18 anys, la primera cosa que has de fer
és agafar-te un anxabàtic.
Això a Alemanya ho fan perquè hi ha pasta.
La beca dels pares i a Alemanya ho podem fer.
Pots anar de voluntari que t'ho paguin.
Jo no sé exactament com us faria a Espanya.
Jo soc molt fan de reinstaure un servei,
però la feina militar seria civil.
Entendre com collons funciona la societat.
Això és la primera cosa que hauries de fer.
Segona cosa per a mi bastant interessant és la de dir...
Educació formal o no, la pots fer, sí, no, això ja,
t'ho deixo en les teves mans, pots triar.
Però, sobretot, crec que el punt important
és que tinguis un objectiu de dir
amb això vull aconseguir tal cosa.
No ho sé, per tenir un títol, sinó que tinguis un objectiu en ment
i a partir d'aquí traces el pla cap enrere.
Si vols que t'obligui amb el tema de la intel·ligència artificial,
crec que a dia d'avui una de les coses interessants que pots fer,
perquè aquesta és la meva opinió polèmica
de com has vore el món dintre de 20 anys,
és que has de pensar com amb la intel·ligència artificial
com un exercit de bacari sempre a la teva disposició.
Que algú el sàpiga utilitzar bé
i sàpiga realment d'aquest exercit,
són els tios que no et faran quality work,
no et donaran un producte acabat, però et donaran un gran primer draft.
I generalment un dels grans
blockers, anem a dir, o ancles
que té la gent o coses que no els deixa progressar,
és que passar del 0 a 1 fa molta mandra.
I és complicat, collons, és difícil.
Però aquí tens un exercit que et farà aquest 0 a 1.
I a partir d'aquí és allò de dir
si vols que algú t'escrigui algo,
no li diguis escriu-me això.
Dóna-li com, mira, he escrit això, t'importa corregir-m'ho o dictar-m'ho?
Llavors els encanta dictar-ho,
perquè ja ho tenen fet i llavors donen la seva opinió i és molt més fàcil.
Em pots comentar aquest text i la gent li flipa comentar-ho.
Però això és el mateix. La intel·ligència artificial és això.
És un gran començador de coses.
És una intel·ligència col·lectiva, al final, que sap una mica de tot.
Llavors, saber treure el millor
i apanyar-te en aquest exercit de bacaris,
crec que és un...
no ho sé, un superpoder,
que com diria l'Àlex, no és inútil, sinó és un superpoder de veritat.
Que bé t'ho has fet venir, cabron,
lligant això amb la intel·ligència artificial, que era el tema del dia.
Jo pensava dir que a veure com ho farà, saps?
I és molt important, mira,
lligant a Floreta el Marc, m'agrada molt quan el Marc comenta
que s'ha de saber llegir els incentius de la gent.
Si hi ha alguna cosa que t'anima a emprendre,
és perquè et vol vendre alguna cosa.
Desconfiar molt de la gent i saber llegir
els incentius de tots els actors de l'ecosistema
o de... jo què sé, saps?
Si has d'estar en una negociació, si has d'estar en un projecte,
si ets un iceberg còmode,
si vas a un projecte i no hi ha ningú,
jo quan he començat a fer això i és recentment,
i porto 10 anys emprenent,
m'ha canviat molt la meva percepció de les coses
i m'ha millorat molt. I una altra cosa també
és aprendre a negociar. És una cosa que...
Vaig llegir el llibre de
Never Split the Difference de Chris Voss.
impacta la vida, perquè tots són una autèntica merda en general,
són casos per penya d'NBA.
Presento un concepte durant 80 pàgines i te'l replico durant 500 pàgines extra,
que t'has de menjar en diferents casos.
Tots els llibres de business generalment podien haver estat una entrada a bloc,
però aquest per mi de principi a final.
I si tingués més temps, me'n llegiria cada any.
El mateix?
El mateix llibre, sí, sí.
Hi ha llibres que me'ls llegeixo cada any,
però religiosament sóc així de friqui, perquè tinc una memòria
de cor plac molt, molt destrossada per les maquinetes, per la Game Boy,
per la Master System, per la Mega Drive, per el mòbil, per l'ordinador.
O pel xat GPT.
Li pots preguntar al xat GPT VM si et fa un resum del llibre.
Creu-me que jo seré un power user de quan hi hagi intel·licenciades
artificials encara més accessibles i més ubiquitous, no sé com es diuen en català,
però que estiguin a tot arreu i tot això, les merdes que tenim ara de l'Alexa i el Siri,
seré un gran usuari d'això.
Molt bé.
I deies, te llegiries cada any com vas cada any a Sant Francisco, però la pregunta
seria com està la intel·ligència artificial a Catalunya, el desenvolupament,
la tecnologia, les empreses.
Jo et diré que amb això no són puntes en res.
Els catalans són puntes en perdre coses i en sentir-nos culpables.
Però a nivell de intel·ligència artificial, hi ha empreses molt potents.
No en va es va vendre Billings Apple, per exemple, una empresa d'aquí de Barcelona,
per dinar una en, n'hi ha més.
Però aquí tenim empreses com Flexi, com Resby, com Afroditmix.
Hi ha empreses molt potents d'aquí.
I crec que hi ha molt de talent.
L'UPC fa molt bona feina en això.
El que fa molt mala feina és una cosa que és un mal endèmic de la universitat,
que és fer creure als alumnes que els negocis són dolents.
I aleshores la gent que es dedica a la recerca, tot ho veuen malament.
I hi ha empreses que són superponteres o que podrien ser empreses i no ho són,
perquè encara estan carregant amb aquesta creu.
Hi ha coses molt interessants.
Es donarà... Bé, se'n parlarà.
Jo crec que no estem fent mala feina, al contrari.
Hi ha empreses punteres.
Hi ha els inversors que fan falta?
Absolutament no.
No, però cada cop més hi ha inversió internacional que ve de fora i que inverteix aquí.
I els inversors, que com sempre dic jo, són banquers sofisticats, els que tenim aquí,
doncs s'estan quedant sense accés a aquest tipus d'empreses,
perquè hi ha la gent de fora que realment en sap i els treu el menjar.
Gent de fora que inverteixen en empreses.
Jo el que vaig parlar fa uns dies amb un inversor que em deia que a Barcelona hi ha
un ecosistema de start-ups locals i un ecosistema d'estat de gent de fora que ve a viure a Barcelona.
Sí, correcte.
Ecosistema separat.
I els inversors de fora accedeixen a tots dos, a tots dos ecosistems.
Mira, és una de les coses que vam fer amb StartupGrain, que nosaltres vam posicionar-nos
amb els experts, perquè vam fer l'esdeveniment, no al principi, però gairebé al principi en anglès.
I tinc accés,
si, diguem,
es sol dir que a Espanya hi ha tres grans ecosistemes start-ups, Barcelona, Madrid
i els experts de Barcelona, que és un altre ecosistema.
L'inversor de fora té accés als autòctons a través de parnes més institucionals,
dels Venture Capital d'aquí, dels Mises Angels d'aquí, Acció, Barcelona Activa i players més establerts.
I els experts que van a la seva puta bola
és més el boca-orella, més el boca-orella, el de founder ajuda founder i acaba arribant la cadena.
Va, merci. Marc, vols afegir-hi qualcom?
Voleu que afegissin més coses?
Jo crec que ha estat bastant complet això.
Com que estem a un dur de les dues hores, perquè ja som aquí.
Aquests tres minuts ja no ens tallem aquí, no?
Acabem d'arribar.
Clar, és que a veure, en el meu cap estàvem al punt 1 i jo he tret només la meva recerca al punt 1.
Nosaltres agrava complet les llistes.
Ara hem de fer la resta de punts.
No, vaig a dormir fins que no calguin.
Tu has de pensar que jo soc un completionist.
O sigui, jo no puc anar a dormir així.
Jo faig el 100%, no puc.
La constància, acabar les feines, ho hem anat parlant tota l'estona.
No ens avorrim gens.
Jo m'ho he passat teta avui i crec que potser podríem fer una mena de hackathon, podcastaton,
o alguna cosa així, 24 hores de podcast entre nosaltres quatre.
Jo aquí ho deixo.
Mira, jo he intentat...
Jo he intentat durant un any i mig que amb el Marc fem una episodia de tres hores,
com els de The Talk Show, que per nosaltres són el nostre referent,
i no ho aconsegueixo.
Posem la fita de fer una episodia de tres hores i quan hi portem una hora és com un...
Va, ja estaria.
Jo dic, no, és el Marc el que plega.
Jo vull fer tres hores.
Si tinc el de llores, he de fer una episodia de podcasts de tres hores.
Mira, quedo content que aquest arribarem a les dues, saps?
Però tres hores.
El que no sé si soc capaç d'aguantar a nivell de bufeta, perquè jo soc una persona que és...
Jo estic a punt de petar.
Molt petita.
Jo perquè estic suant com un campió.
Aleshores, a l'estiu...
Ho podeu fer.
Però a l'hivern no podria, ja t'ho dic jo.
No puc estar dues hores sense pixar.
Val, doncs ho deixarem aquí.
Moltes gràcies, Marc i Àlex, per prestar-vos, per fer la nova mobilitat Mids,
Foc a Terra.
Bé, ja ho hem dit, els ulls on fem trobar i han vingut una bona...
una bona impressió del que és el vostre podcast a través d'avui, crec.
Així que...
Bé, moltes gràcies, com ja he dit.
Sí, sí.
Fins la pròxima.
A més a més, acabem, com ja hem dit, també, amb una cançó,
Made in Àlex, no?
Res.
Made in Catalunya.
Que va de proximitat.
D'on surt?
Vas posar la lletra a xatgpt o com va ser?
No, bueno, la lletra només diu que va de proximitat com 6 o 7 cops i ja està.
No, això és un concepte que va sortir en una conversa passejant per Andorra amb uns
amics i de que volta... no sé per què, és que no me'n recordo ni del context,
però em va venir al cap el concepte de...
Hòstia, no, totes les modes aquesta, el quilòmetre zero, no sé què, i dic...
Bueno, saps, vull dir, és com si algun dia ara...
Ah, ja sé què és.
És com la gent aquesta que, hòstia, se'n va de viatge a Japó i diu
no, i allà vaig anar a un restaurant mexicà a Japó de la hòstia.
Vas a Japó dos setmanes i vas a un restaurant mexicà, tu ets gilipolles, no?
Vull dir, no, si no vas a menjar sushi a Mèxic, doncs no vagis a menjar mexicà a Japó.
Aprofita el que tens aquí perquè el mexicà ja el tens a Barcelona o aniràs a Mèxic.
I vaig dir...
D'allà va venir, no sé, la idea aquesta de deixar aquestes collonades i fer
ultralocalisme a nivell gastronòmic, perquè si no, o sigui, tots són putos macarrons
i poke bowls i merdes d'aquestes de tot arreu.
I ja està. I d'aquí va sortir el concepte del kebab de proximitat.
No sé com ho va arribar. El kebab endurrat.
El que va endurrar.
Això és un tema del grup. Sí, exacte, va ser un tema pel grup.
Molt bé, doncs acabem amb això. Moltes gràcies a tots dos.
Bona nit, que descanseu. Esperem que dormiu bé avui.
I fins aviat.